240 



Halevedhæng som 3 til 2, eller dog som 4 til 3; del har den ydre Rand temmelig lige i 

 omtrent de forste tre Fjerdedele af Længden (fra Roden regnet); herpaa folger et skarpt 

 lille Udsnit, hvorved en Spids eller Torn frembringes (z); og dcrpaa erholder den sidste 

 Fjerdedeel af Randen en skraa Retning indad. Den indre Rand er i sin hele Længde 

 niegel fladt og jevnt buet, og Idetmindsle i de sidste to ïrediedele tæt forsynet med lange 

 Fjerbörsler, medens den ydre Rand kun har Börster nedenfor det omtalte Indsnit; hvilke 

 Börster begynde med en ubetydelig Slörreisc og gradevis tiltage. 



2. Sergestes arcticus Kr. 



(Tab. III, fig. 7, a - s; Tab. V, fig. 16.) 



Denne for den arktiske Fauna vistnok temmelig uventede Form nedsendtes fra 

 Grönland i Efleraaret 1845 af Hr. A'jeisen, men desværre kun i et eneste Exemplar (en Han). 



Hvad der forst udmærker Arten er dens Slörrelse, der, skjöndt ikke fulde to 

 Tommer fra Spidsen af Pandehornet til Enden af det mellemste Halevedhæng, dog i 

 Sammenligning med Slægtens andre Arter er temmelig kæmpemæssig, og som maaskce 

 ogsaa kunde kaldes polcü; i Overeensstemmelse med hvad jeg oftere har bemærket over 

 Arternes Masseudvikling mod Nord. 



Ogsaa Farven er temmelig forskjeliig fra den ovenfor for S- Frisii angivne : skident 

 guiil, lidt i det Bruunlige, otntrenl som hos adskillige nordiske Crangon-Arter'). 



Rygskjoldets Længde indeholdes 3^ Gange i Totallængden eller udgjör f af denne. 

 Pandehornet synes mig at være endnu lidt mere rudimentairt end hos S. Frisii. Paa hver 

 Side af dette, saavel meget nærmere Hornet som den forreste Rand af Skjoldet end hos fore- 

 gaaende Art, sees en lille Torn. 



Uinenes Længde udgjör omtrent en Femtedeel af Rygskjoldels Længde; deres 

 Form er mindre bredt pæredannel. Stilken lidt længere og Öiekuglen lidt mere skraat 

 forenet med denne end hos foregaaende Art. Öiekuglens Brede udgjör omtrent eller 

 næslen Halvdqlen af Oiels Længde. 



De överste Foleres Længde er noget mindre end Dyrels Totallængde (Forholdet 

 omtrent som 6 til 7). Skaftet, som har en hos denne Slægt temmelig usædvanlig Styrke 



') Slijondt den Farve, et i Spiiilus opbevaret Kræbsdyr viser, vistnok i lienelen ikke tillader nogen 

 sikker Slutning om det levende Dyrs Farve — bvorfor ogsaa i Billedværkerne over Kræbsdyrcne, 

 selv de fortrinligslc, til Ex. M. Edwards's Udgave iif Kræbsdyrcne i Cuviers Hegne animal, Farverne, 

 som tildeles de albildedc l)yr, ofte eie falske eller i alt Fald npaalidclige — saa lur man maaskee dog i 

 Almindcliglied IVirmode, at to Kræbsdyr, som i Spiritus vise en forskjeliig Farve, ogsaa levende bave 

 været forskjelligc i denne Henseende. I alt Fald maa vel et lorskjelligt cbemisk Foiliold af licdæk- 

 ningerne antages. 



