271 



tredie Led. Længdeforholdel af Leddene kan belegnes ved Tallene 11+5 + 2; forste 

 Led er saaledes henimod dobbelt saa langt som andet og tredie tilsammen, og tredie har 

 neppe andets halve Længde. Forste Leds Höredeel er stærkt udviklet med meget 

 lydelig Horesæk, stor Torn og en Horesteen, som udmærker sig ved horngul Farve; paa 

 Midten er dette Led tyndest, hvorimod det i den forreste Ende udvider sig lidt kolle- 

 agtigt. Det liniedannede andet Led har en stærk Borstevæbning langs begge Sider. 



De nederste Folere have et kort Skaft og et meget langt bladdannet Vedhæng 

 (fig. 14, b-y). Delte sidste, som næsten har lige Længde med de överste Foleres Skaft, 

 men med sin Ende naaer lidt frem foran delte (paa Grund af sin Tilheftning), er linie- 

 dannet, omtrent ni Gange saa langt som bredt og olte til ni Gange saa langt som Skaf- 

 tets sidste Led. Om Forholdet af Enderanden og Hjörnetornen kan jeg, paa Grund af 

 Exemplarets slette Tilstand, ikke meddele noget sikkert. 



Paa en nærmere Beskrivelse af Munddele og Brystfodder forbyder mit Materiale 

 mig al gaae ind. Jeg skal kun udhæve den Omstændighed, der efter min Mening kunde 

 tjene til Begrundelse af en ny Slægt: at del andet og tredie Par Brystfodder besidde en 

 fuldkomment udviklet Sax, medens Slægtens övrige bekjendte Arter ere indskrænkede til 

 et meget ufuldkomment Rudiment. 



Bagkroppen, som viser en lille Mediantorn udgaaende paa Rygfladen fra femte og 

 sjette Rings bageste Rand, har en meget langstrakt Form, hvilket især maa tilskrives den 

 ualmindelige Forlængelse af sjette Ring. Denne, som udgjör mere end en Femtedeel af 

 Totallængden, og som i Længde overgaaer de tre foregaaende Ringe tilsammentagne og 

 næslen naaer Længden af de tre forste Bugringe sammenlagte, har Linieform og er rigeligt 

 tre Gange saa lang som bred. 



Bugfödderne ere temmelig korte, men ingenlunde af plump Form, idet selv hos 

 femte Par Roddelen viser sig liniedannet. 



Det mellemste Halevedhæng udmærker sig forst derved, at det i Længde kun 

 staaer meget ubetydeligt tilbage for de ydre Vedhæng (del naaer til Enden af den indre 

 Aare, og den ydre rager kun med omirent ^ af sin Længde ud over det). Dernæst er dels 

 Form næsten liniedannet, kun lidt bredere ved Roden end mod Enden, uden de sæ'dvanlige 

 Svulste eller Udvidelser paa Siderne. Endelig savner del Borstevæbning, og har i det 

 Sted bagtil langs hver Side tre stærke Torne og paa den udbuede bageste Rand ti Torne, 

 af hvilke den yderste paa hver Side er den störsle og stærkeste. 



De yderste Halevedhæng (fig. 14, d) have det Betegnende, al Aarerne næsten ere 

 lige lange, eller den ydre dog kun lidt længere end den indre. Den store og stærke 

 Torn, hvormed den bredl-liniedannede yderste Aares ydre Rand er væbnet, findes anbragt 

 meget langt tilbage (omtrent ved | af Aarens Længde), og Enden af Aaren skraaner der- 

 paa vel indefter, men er tillige bredt afrundet. 



