288 



Som Resultaterne af mine Undersögelser skal jeg fremhæve: 



1) At del kun er Dekapoderne eller de lifoddede Kræbsdyr (til hvilke jeg dog 

 regner Milne-Edicards's Mysiens, Leuciferiens og Bicuirassés), som besidde Horeredskaber. 

 Hermed vil jeg naturligvis dog kun sige, at Opdagelsen af Höreredskaber hos de lavere 

 Kræbsdyr er forbeholdt andre Forskere, eller at det hidtil, efter mange Forsög saavel paa 

 levende som i Spiritus opbevarede Amfipoder, Isopoder o. s. v., ikke har villet lykkes 

 mig hos nogen eneste af disse at finde sikkre Spor til Höreredskaber. 



2) At de översie Foleres Rodled hos Dekapoderne er Horeredskabernes alminde ■ 

 lige og regelmæssige Sæde, skjondt disse dog undtagelsesvis kunne have anden Plads. I 

 de nederste Foleres Rod har jeg hidlil aldrig truffet Höreredskaber (skjondt jeg ikke 

 bestemt vil benegte, at de maaskee ogsaa der kunne findes undtagelsesvis^'), og i de 

 Redskaber, man tidligere har villet betragte som saadanne, har man ingenlunde efterviist, 

 eller kunnet eftervise, liygningsforhold, som kunne hjemle dem denne Function. 



3) Horeredskabet viser sig under to Hovedformer: enten indeslutter den fuldkommen 

 lukkede Horesæk blot een stor Horesteen, hvis Form nænner sig del Kuglerunde; eller 

 ogsaa er i Sækken fordeelt el större — hyppigt endog et meget betydeligt — Antal 



bekræftede Huxley (1851, Annals of IVat. Hist. vol. VII, 304) ganslse Soideyet's Angivelse om Slægten 

 Leucifer, og lilveichraglc desuden en Overgang eller Forbindelse niellcrn Hörcredsknbct lios denne og 

 de af Farre beskrevne Former ved Medilelelsc af nye lagtl.ngelscr over en Pahemon (?) fra Sydhavet, 

 ifölge hvilken han antog Farres Mening for aldeles retfærdiggjort. Endelig har Rud. Lcuckart (Archiv 

 f. Naturg., 1853 I, 253 flgd ) forelagt Publicum sine Undersögelser over denne Gjenstand, der ikke 

 blot paa det Stærkeste og Bestemteste udtale sig til Gunst for Farre (med enkelte Berigtigelser), Souleyel 

 og Huxley, men ogsaa fore Sagen betydeligt videre frem. Da Kesullaterne af L's Arbeide — hvilket, 

 da jeg tilbragte det Meste af Aarcne 1Sd3-54 paa Keiser, og derved havde faaet endeel Lakuner i min 

 Læsning, var mig aldeles ubekjcndt, medens jeg selv beskjel'tigede mig med de samme Undersögelser, 

 og forst Uom mig for Oie, eftcrat jeg allerede havde forelagt Videnskabernes Selskab Udbyttet af 

 disse Undersögelser — i Hovedtrækkene ere de samme, som jeg mener at have opnaaet, kunde maa- 

 skee lickjcndtgjörelscn af mine Iagttagelser synes overflndig. Denne Anskuelse deler jeg dog ikke. 

 Mine Undersögelser ville nemlig, da de ere foretagne uden ni kjende Leuckarts , ved Overeensslem- 

 melsen i Hovedresultaterne saameget mere tjene til den endilige Afgjörclse af det omtvistede Spörgs- 

 maal , medens enkelte Afvigelser i mindre vigtige Omslændigheiler opfordre Andre til nærmere 

 Prövelse; ikke at tale om, at jeg har havt et meget rigere Materiale end Leucharl, og altsaa har 

 kunnet udbrede mine Undersögelser videre. 

 ') Jeg mener nemlig, at der ikke ganske savnes Exemplcr paa, at Horeredskaberne kunne være anbragte 

 andensteds end i de överste Fölcrcs Uodlcd; hos Slægten Phyllosnma (Tab, V, fig, 18) söger man 

 forgjæves Spor til Höreredskaber baade i de nederste og overste Foleres Rodled (fig. 18, b) ; derimod 

 tioer jeg at have fundet dem længere tilbage under Kygskjoldet (fig. 18, e) , skjulte mellem Hjerne- 

 massen (18, d). Forst ved dennes stærke Presning under en (ilasplade træde lloreslenene frem. Men 

 da jeg kun har havt enkelte, temmelig slet couserverede Spirilusexeniplarcr til Undcrsögelse af denne 

 Slægt, og da Leuckarl udtrykkeligt udhæver, at han forgjæves har sögt llöreredskabcrnc hos Phyllo- 

 soma, opfordrer jeg dem, der ninattc besidde det dertd fornödne .Mateiiale, til Forholdets næinierc 

 l'rovclsc. Om llöreredsknbcts abnorme Plads hos lHysiJerne findes det Udförlige nedenfor. 



