292 



Retninger. Paa den anden Side vil det Raisonnement, hvorved Siebold söger at godlgjöre, 

 at Sæiiiiene i de nederste Føleres Rod ere Horesække, uagtet de ingen Otolitlier besidde, 

 ikke forekomme mig tilfredsstillende. „Om ogsaa Otolitlicrne mangle", siger han, „saa ere 

 dog paa den anden Side Hovcdrcqvisilerne for et Höreorgan tilstede, da et Cavum lyin- 

 pani, ved hvis Indgang en Trommehud er udspændt, hos de anförte Dekapoder kan efter- 

 vises, og fremfor All en med Nerveudbredelser forsynet Horeblære". Idet Siebold her 

 giver Slip paa Otolilherne som afgjörcnde Kjeiidetegn for et Horeredskab, synes han mig 

 at forlade den sikkre Grund og give Plads for hvilkensomlielst Vilkaarlighed, saa at Red- 

 skaber af den forskjelligste Bestemmelse efter tilfældige Ligheder ville kunne udtydes som 

 Höreredskabcr. Da Redskaberne i de överste Foleres Rod, ligesaa vel som de i de 

 nederste anbragte, frembyde en iniierveret Sæk og et Slags Trommehud eller rettere Fenestra 

 ovalis'), men desuden besidde uomtvistelige Otolilher, er det idetmindste for mig en af- 

 gjort Sag, at Hörelsen hos Dekapoderne har sit regelmæssige Sæde i de överste Fölere. 

 Men fra det regelmæssige Forbold skal jeg nu gaae over til et uregelmæssigt. 



Hos Slægten Mysis, ligesom hos adskillige nærslaaende Slægter, der tilsammen 

 udgjöre en meget naturlig lille Familie-), forekommer i de yderste Halevedhængs indre 

 Aare ved Roden et Redskab, der iiiir en saadan Störreise og som viser sig saa tydeligt 

 gjennem de ydre Bedækninger (Tab. Y, fig. 21, x), at man næsten maatte være beretliget 

 til at antage, at Enhver, som specielt har undersögt en eller anden Mysisart, ikke kan 

 have undgaaet at bemærke det. Naar man desuagtet hos de fleste Forfattere forgjæves 

 söger Underretning om det, er det formodentlig, fordi de ikke have troet sig istand til at 

 forklare dets Betydning, og som Folge deraf have anseet det for sikkrest, indtil videre at 

 forbigaae det med Taushed. — Hverken Otto Fabricius, O. Fr. Müller, J. V. Thompson, 

 Milne-Edwards eller Ralhke, som alle have beskjeftiget sig med Mysis-Slægten , beröre 

 det. At Thompson imidlertid har seet det, antyder en af hans Afbildninger. Dana, hos 

 hvem jeg med et Par Ord finder det omtalt iWilkes expedition, Crustacea), kalder det en 

 Kirtel (gland), uden nærmere Forklaring eller Begrundelse. Hvor vidt forskjelligt del 

 er fra alle Kirtler, egentlige og uegentlige, aabne eller lukkede, fremgaaer af det Fol- 

 gende. Frey derimod har i et acadeniisk Skrift, „de analomia Mysidis" C1846), ikke blot 

 beskrevet dette Redskab, men forst udtalt den Formodning, at det maaskee kunde være et 

 Horeredskab •''), hvilken Formodning imidlertid tilbagevises a^ Siebold Q. c. S. 443, Anm.), 



') Overliovcdct synes i og for sig en Trommehule og en Tronimeluid at maatte betragtes som meget 

 suspecte tios Kiæbsdyreiie, da disse Dele af Ilôieiedsliabet allerede savnes hos de laveste Hvirveldyr, 

 Fiskene, og selv hos nogle blandt Reptilerne, som staae disse nærmest. 



''') Promysis Dana, Maci-omijsis Vi'Wille, Siriella Dana, Onychomysis Kr. n. gen., Scleromysis Kr. n. gen. 



3) Frey opstiller egentlig en dobbelt Hypothese; han sammenligner dette Redskab med de saaUaldte 



