353 



Baliia forekommende Dyr i det 99de Capitel ogsaa et, som kaldes Jagiiarecaca, en 

 Benævnelse, i livilken vi formodentlig iiave dets oprindelige Navn i Tupi-Sproget, hvoraf 

 det nu almindelig brugte vistnok kun er en Forvanskning. Han beskriver den gjennem- 

 Irængende, næsten uforgængelige Stank, som dette Dyr udbreder og benyller som For- 

 svarsmiddel, saa omstændeligt, at man ikke kan na>re nogen Tvivl om, at det jo er en 

 Mephitis, der menes; men de faa Ord, Soares siger om sin Jaguarecaca's Udseende, erc 

 ikke tilstrækkelige til at give nogen klar Forestilling om den og indeholde desuden en 

 saa aabenbar Urigtighed, at det er tvivlsomt, om han ogsaa virkelig selv har seet den, 

 eller om han ikke snarere kun omtaler den efter Andres Fortællinger.') 



Maa det nu ogsaa ved alle disse forskjellige Data ansees for hævet over al Tvivl, 

 at en Mephitis virkelig er udbredt over hele det indre Höiland i Provindserne Minas 

 og Bahia, saa fremgaaer det imidlertid tillige af dem, at end ikke de Forfattere, som dog 

 selv have mödt Jaratalaca'en paa deres Reise, have havt synderlig mere end et flygtigt 

 Glimt af den. Det er derfor klart, at ethvert Forsög paa at henfore den til en eller 

 anden bestemt Art kun kunde skee efter et aldeles löst Skjön og med saa meget mindre 

 Udsigt til at trelTe Sandheden, som Farvetegningen jo hos alle Arterne viser sig som hvide 

 Striber paa sort Grund, og det derfor er saa meget vanskeligere uden nöiaglig Underso- 

 gelse at afgjöre, hvilket Art man har for sig. 1 Fölclsen heraf valgte Dr. Lund den rigtige Udvei 

 kun at oplage Jaratalaca'en som Mephitis s p. ? Andre Forfattere have imidlertid provet paa at 

 give den etNavn, og v.Spix og v.Martius kalde den saaledes „Mephitis foed a Ulig."-) Dette 

 Artsnavn hidrörer dog oprindeligen ikke fra llliger, men fra Boddaert, der i sin Elenchus har 

 optaget Buffo ns Cliinclie som „Viverra foeda"'""), men deler saa aldeles blevet fortrængt af 



skaben om Biasilicii i det forste Aaihundiede efter Opdagelsen, hlcv oprindelig af dets Forfatter under 

 Philip den Andens l{c<;jering i Aaret 1587 indgivet til Viceliongen af Portugal, Cristovam de Moura, 

 men synes kort derpaa at være blevet udbredt i flere Afskrifter i Portugal og Spanien. I næsten 210 

 Aar existerede det kun som Mannscript, og blev som saadant mere eller mindic benyttet af forskjellige 

 Forfattere, og navnlig i den nyere Tid af Manoel Ayres de Cazal, R. Southey, Martins og Fcrd. Denis. 

 Forfatteren var imidlertid i Tidens l.öb gaaet iglemme, hans Skrift tilskreves en Anden, og da 

 det 1825 forstegang blev udgivet i Trykken af Academiet i Lissabon (i Collecçâo de noticias 

 para a historia e geographia das naçoës ultramarinas Vol. III), udkom det derfor heller ikke under 

 under Navn. Det var forbeholdt en brasiliansk Historiker, F. A. d e Va r n h agen, at give Gabriel 

 Soares de Souza en om end sildig Opreisning og endeligen under den retmæssige Forfatters 

 Navn paany at udgive et Skrift, som, hvis det var blevet trykt i rette Tid, forlængst vilde have gjort 

 Soares ligesaa bekjendt som I.ery og Marcgrav. Varnhagens af Commentarer ledsagede Udgave udkom 

 1851 i Rio de Janeiro, og findes i 14de Deel af Rcvista do inslituto liistorico e geographico do Brazil. 



') Han siger nemlig, at Jaguarecacaen's Ilænder og Fodder ere dannede som Abernes (os pes e mâos da 

 feiçâo dos bogies), see: Revista do Inst. hist. e geogr. Tomo XIV, p. 248. 



'-') Reise in Brasilien, 2ter Theil, p. 521, 541 & 581. 



3) Elenchns animalinm, Vol. I, Rolcrodanii 1785, p. 84. 

 Vidensk. Si'bk. Skr., 5Ka;l(ke, nalurvldensk. mallirm. AM. 4 Binit. 45 



