-520 



neppe noget nöiere udbytte med Hensyn til denne store Blækspruttes almindelige Form og 

 Udseende, end 



1) at denne, efter Kjæberne at domme, bestemt har været en tiarmet blæksprutte; 



2) at den dernæst har sluttet sig til de mere langstrakte Former, men at det af 

 Kjæberne ikke er muligt at afgjöre, om den snarere har været et med Loligogruppcn 

 end et med Ommalostrephesformerne beslægtet Dyr; 



3) men at under alle Omstændigheder dens Kjæber erc saa forskjellige fra de hidtil 

 kjendte Sæt af Over- og Underkjæber, at den udentvivl maa være Repræsentant 

 for en egen Slægtform. 



Saanær meente jog at kunne komme Bestemmelsen af den Blæksprutte, hvorfra 

 Kjæberne hidrörte, ved disses Form alene. Men fra en anden Side sögte jeg tillige at 

 komme til Erkjendelse af, hvorvidt denne tilnærmelsesvis givne Henforelse var riglig, ved, 

 om muligt, at erholde Oplysning om BeskafFcnheden af andre Dele hos det opdrevne Dyr; 

 thi en Onimatostrephs store aabne Öine maalte, som bekjendt, gjöre et ganske andel ind- 

 tryk selv paa den tilfældige Beskuer, end Loligens med Hud overtrukne Öine; og sonder- 

 skares Dyret, var del ogsaa al vente, at man vilde have lagt Mærke til det ned igjennem 

 Ryggen gaaende Hornblad, den saakaldte „gladius", der hos alle Ommalostrepher er smal, 

 med lykke, brune Længdclister, som gjöre den stiv og skjör, medens den hos Loligo- 

 formerne er langt bredere, tyndere, böieligere og lysere farvel, hos de mindre Arter af 

 denne Slægt na'sten gjennemsiglig, hindeagtig , og hos Rossia og Sepiola er saa at sige 

 forsvindende. Fremdeles var det ogsaa at vente, at, saafrenil man havde kastel Öiet paa 

 Armenes Sugeskaaler, vilde man ikke have kunnet undgaae al bemærke de skinnende, 

 næsten guldglindsende Hornringe, som adskille de tiarmede Blæksprutter fra de ottearmede, 

 hvis saadanne virkelig havde været tilstede, ja det vilde neppe være blevet ubemærket, om 

 Sugekopperne havde havt Hornringe eller i deres Sted kun Hornkroge. 



Ved mine Henvendelser til Forskjellige, der havde seet det hele opdrevne Dyr eller en- 

 kelte Dele deraf, fik jeg imidlertid kun folgende sparsomme Oplysninger*}. Det havde nemlig 

 IrufTel sig saa uheldigt, at Dyret drev op paa en Tid, da Choleraen stærkt hjemsogle Egnen og 

 kun en ringe Opmærksomhed kunde skjænkes en saadan Begivenhed. Ved sin Slörrelse havde 

 denne Blæksprutte vel forbauset Fiskerne, men de erkjendle den dog for en god Prise og benyt- 

 tede i Begyndelsen endel af den, som af enhver anden „Tarßsk" (i deres Sprog Benæ'vnelsen 

 for en Blækfisk), til Agn paa deres Kroge; efter lo Dages Forlob turde de imi<llertid ikke 



*J Disse sliyldcr jpg især ovrnnævrile Hr. Strandingsconiniissæi' Kjcliler og Stedets agtede Præst, 

 }\r. Hammer. 



