427 



talt, synes Tausheden i delle Punkt at antyde, at Öinene vare skjulte aldeles af Huden som hos 

 en Loligo. „Det ene Hul eller lo", der vare bagtil ved „Halerne", og som forekom vore 

 Iagttagere al være de eneste Spor til Hovedel, lyder jeg naturligvis som Kappespaiten og den 

 foran samme liggende store Kappelragt, og netop det Ubestemte i Angivelsen af disse Hullers 

 Antal rober for mig bestemt nok, at der ved dem ikke kan være sigtet til parrede Aa4)ninger, lig- 

 gende sorn Öiesp alterne, hver paa sin Side af Hovedet. — Uden Hjælp af noget Omrids 

 af dette mærkelige Dyr, og alene ved de Egenskaber, hvilke denne Meddelelse vistnok 

 temmelig tilfældig er kommet til at anfore, ledes altsaa Tanken paa en ganske naturlig 

 Maade hen imod de Former af Blæksprutter, i Nærheden af hvilke vi, ifölge Beskaffen- 

 heden af de opbevarede kolossale Hornkjæber, mente at maatte henfore det store paa 

 Jyllands Kyst opkastede Dyr. 



Under Forudsætningen af denne Henforelses Rigtighed paalvinger sig naturligvis 

 del Spörgsmaal, om da muligen ikke Dyret fra Thingöresandene 1639 og Dyret fra Raa- 

 bergslrand 1853 kunde blive to Individer af een og samme Art, og dette forekommer mig 

 ikke usandsynligt. Störreisen vil idelmindste ikke, som mig synes, lægge nogen Hindring 

 i Veien. Tages nemlig Hensyn til, at det islandske Maal i Almindelighed og navnlig i den 

 Tid var idetmindste en Trediedel kortere end vort danske, saa vil Störreisen af Thingöre- 

 blæksprutlen vel omtrent have været: 



Kroppen med Hovedet henved 6 Fod. 



De korte Arme fulde 3 Fod. 



De lange Arme eller Tentakler 16— 18 Fod. 



Kroppens Omfang 3 — 4 Fod. 

 De lange Tentakler have allsaa havt en overordentlig Længde, idel de nemlig angives al 

 have været omtrent dobbelt saa lange som Kroppen med de korte Arme. At disse sidste 

 ikke kunne være regnede med i den for Kroppen angivne Længde, fremgaaer allerede 

 afMaalene selv, men er ogsaa tydeligt af Udtrykkene om Hovedel, hvis Aabninger jo sættes 

 imod Bagenden af Kroppen ved „Halernes" Udspring, og længere end til „Halerne" vilde 

 de vistnok ikke regne Kroppen. 



Da Tydningen af Annalistens Beretning, saasnarl den skal gaae videre end til Dyrels 

 Henförelse til de tiarmede Blæksprutter i Almindelighed, er aldeles alhængig af den Nöi- 

 agtighed, hvormed Beretningens Ord ere gjengivne, og da det, saafreml en Sammenligning 

 med Originaltexten maalle önskes, tor forudsættes, al neppe mange Naturforskere ville 

 have Adgang til de Björnske Annaler og endnu færre have dem ved Haanden, anseer jeg 

 det rigtigst her til Slutning endnu al anfore disses Ord, idel jeg blot skal lilföie, at Anna- 



54* 



