429 



Hi. 



Meddelelse om en lignende stor Blæksprutte, opdreven paa Stranden ved 

 Mödruvalle i Nordre-Island i November eller December 1790. 



Saa anseelig end den foran omtalte Blæksprutte har været, niaa den dog være langt over- 

 gaaet af den, som meget senere, 1790, opdrev ved Arnarnæsvik paa Nordlandet af Island 

 og hvorom der findes en Efterretning i et Manuscript af den islandske Naturforsker Svein 

 Paulsson. Denne bereiste, som del vil erindres, i Slutningen af forrige Aarhundrede 

 (i79i— 93) den störste Del af Island for iVaturhistorieselskabet, i hvis Skrifter, som be- 

 kjendt, der er oplaget större Parlier af de paa hans Reise holdte Dagböger. Disse, 

 som endnu findes fuldstændige og udgjöre tre lykke Foliobind, lykkedes det min Reisefælle, 

 den afdöde Naturforsker og Digler Jon Hallgrimson, at erhverve sig og at bevare for 

 Videnskaben, idel han overlod dem til det Islandske literære Selskabs Bibliothek i Kjöben- 

 havn; de have nemlig ikke blot historisk Interesse, men ere ogsaa endnu af videnskabelig 

 Værdie formedelst mange i dem indströede og hidtil ubekjendte Iagttagelser, der dog ikke 

 kunne tilfulde benyttes uden et noie Kjendskab til den af Paulsson beskrevne Natur. I 

 Dagbogen for Februar 1792 findes ordret optaget et til ham skrevet Brev fra daværende 

 Amtmand over Nordrelandet, C. Thorarensen, dateret Mödrevallekloster d. 29de Decbr. 

 1791, i hvilket Brev Amtmanden paa Embedsvegne gjor ham opmærksom paa flere For- 

 hold af naturhistorisk og oeconomisk Interesse, og iblandt disse Meddelelser findes ogsaa 

 folgende : 



„I November eller December i fior Vinter" (altsaa 1790) „drev op 1 Arnarnæs- 

 vik her i Sognet el Kreatur, som man kaldte Kolkrabbe, da det efter deres Sigende aldeles 

 lignede det Dyr, man kalder saa, ialt, undtagen den usædvanlige Slörrelse, da de længste 

 Tentacula vare over 3 Favne lange; men Kroppen ligefra Hovedel af S'Aj Favne lang og 

 saa tyk, al el fuldvoxenl Menneske knap kunde overspænde del med Armene. Den fandtes 

 ubeskadiget, men jeg fik intet at höre derom, forend den hele var spoleret, hugget i 

 Stykker, og som sædvanlig nedsyltet til Mading for Torsken, hvortil Fiskerne holde den 

 fortræffelig. Manden, som mest tog sig af dette Kreatur, erindrede ei rettere, end at de 

 lange Tentacula vare 4, og ialt 10 i Tallet, ligesom man ogsaa tillægger den Art af Sepia. 

 Dog synes mig i Folge Olafsen og Povelsen, de kuns skal være lo lange. Denne har 

 ellers rimelig været den samme, som det besynderlige Dyr paa Thingöresandene 1639, 

 hvorom bemeldte Reisende i deres Reise p. 716 (tale), og beviser da at del findes fler- 



