37 119 



< 



fremgaa af det folgende, bestaa af rent Sølv; ved rolig Henstand slutte de sig efterhaanden 

 sammen lil el Væv af lange, grenede Traadft, idet intet mere udskilles i den linldelte, 

 sorte Form. Jo mere Koncentreret Opløsningen er, desto mere af Sølvet fældes i den 

 sorte Form, medens stærkt fortyndede Opløsninger vel strax farves mørke af Tinnet, men 

 meget hurtigt efter udskille alt Sølvet i den metalglindsende Form. Det viser sig endvidere 

 (hvad ogsaa tidligere er iagttaget med sort fældet Sølv) at det sorte Bundfald ved Gnid- 

 ning med Spatelen under Vædsken bliver metalglindsende og af ganske samme Udseende 

 som det senere fældede, saa at det neppe kan være tvivlsomt, at her foreligger den samme 

 Form. og at det forskellige Udseende kun hidrører fra den yderst fintfordelte Tilstand, i 

 hvilken Sølvet fældes af mere koncentrerede Opløsninger. Under denne Forudsætning har 

 jeg bestemt Utningsvarmen for Sølvet i den flntdelte, sorte Form, der særlig egner sig 

 dertil, medens det neppe kan faas tilstrækkeligt rent til en Væglfyldehestemmelse, hvortil 

 er benyttet den sammenhængende, metalglinsende Form, der kan faas fuldstændigt ren, 

 men vanskelig paavirkes af Opløsningsmidler ved almindelig Temperatur. 



Til Bestemmelse af Utningsvarmen fremstilledes Sølvet ved Fældning med meget 

 fint delt Tin, der erholdtes paa følgende Maade: Til en ren Opløsning af Tinforklor saltes 

 i smaa Portioner fintsigtet Zinkstøv saaledes, at en ny Portion ikke blev tilsat, forinden 

 Reaktionen fra den foregaaende var fuldstændigt forbi. Ved for rask Tilsætning indhyller 

 den udskilte Tinsvamp en Del af Zinken, der senere vanskeligt opløses. Naar det er tilsat, 

 henstilles det hele nogen Tid, hvorefter Tinsvampen vadskes skiftevis med Vand og for- 

 tyndet Saltsyre, indtil Zinkreaktionen fuldstændigt forsvinder i Vadskevandet. Derpaa tørres 

 Tinnet, rives fint og sigtes, hvorved det faas som et melfint Pulver. 



Delte sattes da paa engang til en ikke altfor fortyndet Opløsning af Sølvnitrat 

 (omtrent AgNO 3 + 100 H 2 O) , der var tilstede i betydeligt Overskud, e. 2 Gange den 

 ækvivalente Mængde. Efter et Øjebliks Henstand beides Va?dsken med det sorte Bundfald 

 fra lidt uopløst Tin og henstilles nogle Timer i en godt. tilproppet Flaske, indtil Bund- 

 faldet nogenlunde har sat sig og Vædsken begynder at blive gennemskinnende. Bund- 

 faldet udvadskedes ved Dekantation. Vadskevandet var i Begyndelsen brunt (af det mest 

 fintdelte Sølv), men blev til Slutningen ufarvet, og Vadskningen fortsattes, indtil det ikke 

 fingere indeholdt Spor af Sølv eller Tin. 



Det saaledes erholdte sorte Sølv er ganske vist ikke fuldstændigt, rent. Det inde- 

 holder en ringe Mængde Tinsyrehydrat, dannet ved Iltning af det salpetersure Tinforilte 1 ) 



') Tilværelsen af denne noget usikre Forbindelse i vandig Opløsning har jeg lejlighedsvis fundet he- 

 kræftel paa følgende Maade: I ild jeg først paatænkte at bestemme Utningsvarmen at Sølvet ved 

 direkte Fældning med Tin, men idler maatte opgive denne Methode paa Grund af, al Tinforilte- 

 saltet under Reaktionen vedblivende ilter sig, bestemte jeg Varmetoningen ved Fældning al' Tin- 

 forklor med den ækvivalente Mængde Sølvnitrat, hvoraf Neutralisationsvarmen al' Tinforiltehydrat 



