Il 23! 



de større, omtrent I" lange, vare fuldl skælklædte, men af Lysorganer var der kun 

 udviklet nogle faa paa Siden af Bovedel og et ved Grunden af Bugfinnerne. Artsbestemmelsen 

 af de Heste af disse smaa Scopeler er,- bemærker han, ikke alene meget vanskelig, men 

 i Almindelighed meget usikker, saa at det vilde være umuligt at undgaa Fejltagelser, der 

 vilde hue til falske Forestillinger om Arternes Udbredning o. s. v. Det mig foreliggende 

 betydelige Materiale bestaar ogsaa for den største Del af Smaaformer - - med andre Ord af 

 Unger. Det er dog kun meget faa, som jeg har maattet skyde tilside som ubestemmelige 

 paa Grund af Lidenhed eller slet Konservations-Tilstand. 



Günther fordeler de ham i 1 864 bekjendte Arter -- siden den Tid er der be- 

 skrevet mindst lige saa mange til -- i to Grupper, eftersom Gatfinnen eller Rygfinnen har 

 de fleste Straaler. Dr. Raffaële 1 ) har dertil bemærket, at hos visse Avler af begge 

 Grupper er Forskjellen mellem disse Finners Straaletal meget ringe (1, 2) eller slet ingen. 

 Han foreslaar derfor en ny Gruppering (af Middelhavets Arter) saaledes: 



a. Scopelus pr. Rygfinnen har færre Straaler end Gatfinnen; Legemet er tendannet; 

 Mundspalten er ikke særdeles stor (naaer ikke meget længere tilbage end til en lodret 

 Linie fra Øjenulens Bagrand), og Forgjællelaagets Bagrand er lodret eller næsten 

 kulret. -S. Rissoi, Benoiti, Coccoi, caninianus, HumboldtiL 



b. Nyctophus*). Rygfinnen og Gatfinnen have lige mange eller omtrent lige mange 

 Straaler; Legemet er kølledannet. Mundspalten middelstor, Forgjællelaagets Bagrand 

 noget skraa; de have desuden et frontalt [og infraorbital^ Lysredskab. S. lia- 

 finesquii, metopoclampus og Gemellarii. (Findes dette frontale Lysredskab ogsaa hus 



S. Gemellarii Tj 



c. Lampanyctus. Rygfinnen har liere Straaler end Gatfinnen ; Legemsformen er meget 

 langstrakt og Ryglinieh derfor næsten parallel med Buglinien; Mundspalten er stor 

 (naaer langt forbi en lodret Linie fra Øjehulens Bagrand); Forgjællelaagets meget 

 skraa Bagrand danner en meget spids Vinkel med Kjæveranden. S. maderensis, 

 erocodilus, elongatus. 



Jeg accepterer i det væsentlige denne Systematik med det Forbehold, at efter 

 Straalernes Antal i Rygfinnen og Gatfinnen vilde S. maderensis snarere være en Nyctophus; 

 og at disse Sektioner, hvis Grænser næppe ere meget skarpe, overhovedet ikke bør 

 gjælde for mere end netop at være Sektioner indenfor Slægten. Især forekommer det mig 



') Nota intorno alle specie mediterranee del genere Scopelus. Mittheil. d. zool. Station in Neapel. 



Ud IX p. ISO. 



2 ) Raffaële og Andre skrive «Myctojjhwm.'. Dette meningsløse Navn kan kun være fremk let 



ved en Tryk- eller Skrivefejl. Vil man beholde det, bor det ændres fil Nyctophus (cfr. Lilljeborg, 

 Nu'iiges och Norges Fiskar III n. 19). At It. 's »Myctophum* ikke falder sammen med Günthers 

 Underslægt af samme Navn, bor erindres. 



30' 



