266 46 



og hvor Forgjællelaagets Iland er næsten lige — altsaa nærmest en Nyctopkus. Det er dog 

 rimeligt, at den med Rette repræsenterer en egen Underslægt. Arten er oprindelig fanget ved 

 Madeira, senere ved Bermudas -Øerne paa 520 og 630 Favne, og i det indiske Hav (188 — 220 

 Favne, Alcock Ann. N. H. VIII. 1891 p. 129.) 



S. antardicus Gthr. (Report Challeng. Expedit, p. 196, pi. LI fig. D), fra de antarktiske 

 Have, paa Dybder af 1950 — 1975 Favne, er en ægte Scopelus (s. str.), der kommer nærmest til 

 S. Rissoi, da den mangler den posterolaterale Lysplet, men har en sammenhængende Række af 

 18 anale. Efter Afbildningen har den en Række Lyspletter paa Siderne over de ventrale, som 

 ikke synes at passe ind i det sædvanlige Schema; er Afbildningen maaskc ikke aldeles rigtig i 

 dette Punkt? 



S. indiens Day (Fishes of India, pi. 118 fig. 2) er en ægte Scopelus af dem, der have 

 en posterolateral Lysplet; at der ikke sees nogen dertil svarende Afbrydelse i Hækken af de anale, 

 er maaskee Tegnerens Fejl. Næppe bestemmelig, hvis Original-Exemplaret ikke haves. 



S. Hectoris Gthr. (Ann. Nat. Hist. XVII. 1876, p. 399). Der oplyses slet intet om 

 Lyspletternes Fordeling ! (Ny-Seland). 



S. parvimanus (Gthr.) Hutton (Trans. Pr. N. Zeal. Inst. V. p. 269, pi. 15) synes nærmest 

 at være en Nyctophus, da den har 4 caudale Lyspletter og en skraa F'orgjællelaagsrand. De 

 anale Lyspletters Antal er 8 — j- 6. Formodentlig forskjellig fra de af mig behandlede Former. 



S. macrochir Günther (Cat. Fish. V p. 708). Al Oplysning om Lyspletterno Fordeling 

 mangler. 



S. Veranyi Moreau (Hist. nat. d. Poissons de la F'rance, Supplement, p. 92). Jeg maa 

 indskrænke mig til at henvise til Beskrivelsen. 



S. Heideri Steind. (Sitz'ungsb. d. k. Akad. d. Wiss. LXXXIII, 1881, S. 401) (Messina) 

 synes i andre Henseender at være en ægte Scopelus, men har — omtrent som Neoscopelus — 

 Skællenes Flade tæt besat med fine Smaatænder. Angivelserne om Lyspletterno ere ikke til- 

 strækkelig detaljerede. Synes ikke at være Middelhavets andre Ichthyographer bekjendt. 



S. pyrsobolus Alcock (Ann. Nat. Hist. VI. 1890 p. 218, pi. VIII, fig. 3) er endnu kun 

 ufuldstændig kjendt. 



S. pterotus id. ib. p. 217. Oplysninger om Lyspletternes Fordeling gives, men de cro 

 ikke aldeles tydelige, og saavidt skjønnes, heller ikke udtømmende. 



S. crenularis (Jord. & Gilb.) (Proc. Unit. St. National Museum. III. p. 274), funden i 

 Maven af en Orcynus germo ved Californien. „Free edges of all the scales crenulate, some of them, 

 especially on the back, with the crenulations acute, but without spines, the scales not being really 

 ctenoid or spinous". Skulde have 6 Par Lyspletter foran Bug finnerne (?), 6 mellem dem og Gat- 

 finnen og 21 fra dennes Begyndelse til Halefinneu. Synes ikke at falde sammen med nogen af 

 mine Arter. 



S. nannochir (Gilb.). (Ibid. XIII. p. 51) „closely resembling M. engraidis in appearence", 

 „yderst almindelig langs med de forenede Staters Stillehavskyst". 4(?) Par Lyspletter foran Bug- 

 finnerne, 7 (?) mellem dem og Gatfinnen, 6 — 7 4-7 + 4 anale og caudale. 



S. mexicanus (Gilb.) (ibid.), ogsaa fra Nord-Amerikas Stillehavskyst, ligesom 



S. protoculus (Gilb.) (ibid.). Mangelen af en bestemt Terminologi for Lyspletterne eller 

 af et bestemt Schema for deres Optælling gjør det ikke muligt at sige noget nærmere om dem, 

 førend der foreligger naturtro Afbildninger af dem. 



