G3 283 



ill' Totallængden. Forgjællelaagets Vinkel lob ud i en fortil bøjet Torn. D. [2 +\ 9, P. 10, 

 V. 5, A. 15? Da Prof. Collett har været saa forekommende at laane mig dette Unicum 

 til Sammenligning med vore andre Argyropeleker, skal jeg tilføje, at naar det endvidere 

 hedder «Halen bevæbnet oven med 3, neden med I Torn», sigtes hermed til de hos 

 Exemplaret frit fremstaaende forreste Pigstraaler i Halefinnen, hvis Antal forøvrigt foroven 

 er mere end 3. Lad mig tilføje, at der findes paa hver Side li Lysorganer, af den for 

 disse Fiske særegne høje Form, langs Halens nedre Iland, og langs Kroppens Bugrand — 

 i den ovre [lække, der er en umiddelhar Fortsættelse af Halens — indtil Brystfinnerne, 8 hoje 

 Lysorganer, i den nedre 12; foran disse paa Skulderbuens nedre Del og Gjællehuden 6. 

 Kroppens nedre skarpe Rand hiber ud i 2 lave Torne: en lidt foran Brystfinnerne og rettet 

 nedad, og en dobbelt tæt foran Bugfinnerne ved Enden af den omtalte skarpe Rand. 



Den fjerde Art, A. hemigymnus Gocco, er 2 Gange indkommet fra Atlanterhavet; den 

 ene Gang fra 44—45° N.Br. og 24—26° V.L.. den anden Gang fra 39° N. Br. og 10° V.L. 

 Mellem Shetland og Færøerne er den taget paa 180 Favnes Dybde. De franske Expedi- 

 tioner fik den -- foruden i Middelhavet -- i Atlanterhavet paa Dybder, der ligge mellem 

 741 og 1534 Metre, og de amerikanske Expeditioner have faaet den i den vestlige Del af 

 Atlanterhavet paa 225 og 245 Favnes Dybde. I det indiske Hav fik Alcock 1 ) paa 1803 

 Favnes Dybde en Argyr opelecus, der i det mindste kom A. hemigymnus meget nær. 



Sternoptyx diaphanus Herrn, figurerer 5 Gange paa vore Lister, nemlig fra: 



4° S. Br., 87° 50' O. L. (altsaa fra det indiske Hav) og i Atlanterhavet : 



19° 30' S. Br., 26° V. L. ; 28° N. Br , 35° V. L. ; 30° N. Br., 19° V. L. ; 46° N. Br., 24° V. L. 



Foruden de allerede nævnte Arter er i den senere Tid af denne Gruppe tilkommet 

 en ny Art: Arr/yropeleciis intermedins Clarke (Trans. Proc. New Zealand Institute 1877 

 Vol. X p. 2'ii, pi. G) og to nye Slægter og Arter: Polyvpwus spinosns Günther (Report 

 p. 170, pi. LI fig. B) 2 ) og Sternoptyckides amabilis Ogilby (Proceed. Linn. Soe. New South 

 Wales 12) Vol. III (1889) p. 1313). Denne sidste Slægt udmærker sig efter den korte Be- 

 skrivelse 3 ) fra de andre Sternoptyehider (s. st.) ved sin forholdsvis stærke Tandbesætning, 



Ann. Nat Hist. (G) VIII p. 12G. 



Senere noteret fra den bengalske Bugt paa 220 — 2.">0 Favne (Aleoek, Ann. nat. hist. (G) IV p. 399). 

 Pseudobranchiæ present. Head and trunk much elevated and compressed, the latter passim; 

 gradually into the moderately long pedicle. The margin of the upper jaw is formed of the inter- 

 maxillary and maxillary, each of which bears a row of long recurved teeth at a considerable distance 

 from one another; mandible with a similar roxv, one of x\hieh on each side is much more developed. 

 Two series of phosphorescent spots along the lower side of the head, body and tail. D. 5 -f- 11 — 12, 

 A. 13? P. 10? C. G -f IS 4- G. Height of bod) '/a of total length. Least heigth of pedicle about >/io 

 of heigth of body. Length of snout about '/a of diameter of eye. Color silvery. ;i Exemplarer — 

 det storste 2" langt — opsamlede paa Bredden af Lord Howe Øen. 



