37 335 



F begge disse Tilfælde Ander ingen væsentlig Uoverensstemmelse Sted mellem de 

 ved Forsogene fundne Tal og de , der ere beregnede tbeoretisk ved Hjælp af Lednings- 

 evnen. Dog kunne de førstnævnte paa Grund af deres ringe Størrelse — saalidt som 

 Sammenligningen mellem Værdierne for Nevtralisationsvarmen — afgive nogen sikker 

 Maalestok for Bedømmelsen af Nøjagtigheden af de beregnede Værdier. Dette gælder 

 i endnu bojere Grad for Salte ne s Vedkommende. Gyldigbeden af de for disse beregnede 

 Værdier savner Hidtil ethvert experimentell Bevis. 



3) Den af Ledningsevnen beregnede Værdi for Dissociationsgraden 

 stemmer for de undersøgte svage Syrers Vedkommende i de forskellige 

 Fortyndingsgrader godt overens med den. der kan beregnes af Fryse- 

 punktsdepressionen. — For Natriumsaltenes Vedkommende finder derimod 

 i de fleste Tilfælde betydelige Afvigelser Sted. 



4) Nevtralisationsvarmen for de svage Syrer i alkoholisk Opløsning 

 er meget forskellig for de undersøgte Syrer indbyrdes og afviger betyde- 

 ligt fra de Værdier, der gælde for den vandige Opløsning. — Den Disso- 

 ciation, der efter Theorien finder Sted i vandig Opløsning, udgør kun en 

 ringe Del af den Tilstandsforandring, der vilde finde Sted, naar Stofferne 

 overførtes fra det ene af de nævnte Opløsningsmidler til det andet. 



Omend adskillige af disse Resultater maa siges at tjene til Bekræftelse paa 

 Theorien om den elektrolytiske Dissociation, kunne dog flere af de fundne Kendsgerninger 

 neppe forklares ud fra denne. For Syrernes Vedkommende synes her, som paa andre 

 Omraader, at være god Overensstemmelse mellem Theori og Erfaring, medens Saltene 

 vise et andet Forhold. Afvigelser for Saltenes Vedkommende træffes ikke blot som her i 

 Forholdet mellem Frysepunktsdepression og Ledningsevne; ogsaa O s t - 

 walds Forty ndingslov gælder kun for Syrerne — i fuld Strenghed kun for svage, 

 énbasiske. organiske Syrer i meget fortyndede Opløsninger — medens Saltene afvige betyde- 

 ligt. — Proportionaliteten mellem Reaktionsevne og Ledningsevne, der er en af 

 Ilovedstøtterne for Theorien , lader sig ifølge Sagens Natur kun paavise for Syrer og 

 Baser. Di ssociationsæn d ringen , ved Indvirkning af svage Syrer paa deres Salte er 

 for de sidstes Vedkommende saa ringe , at den neppe ved noget Middel (Ledningsevne, 

 Reaktionshastighed , Varmetoning) lader sig — saaledes som Syrernes — tilnærmelsesvis 

 bestemme. 



Theorien maa vel foreløbigt betragtes som uundværlig. Dens empiriske Grund- 

 lag er imidlertid kun for Syrernes Vedkommende udarbejdet i betydelig Udstrækning, 

 medens Saltene i mange Tilfælde enten unddrage sig Erfaringens Prøve eller ved 



