348 



12 



hængende paa lange Strækninger, springer forskjelligt langt frem ind i Stænglen og staar 

 ikke i direkte Forbindelse med Ledningsstrengene ; derpaa folge Ledningsstrænge med Bast 

 og endelig rene Mestomstrænge. Ilos Plir. dichotomum har Skaftet ligeledes en tyk og 

 næsten sammenhængende Bastbelægning, men adskiller sig dog fra foregaaende ved flere 

 Forhold, som ville blive omtalte senere. 



En meget kraftig Bygning findes ogsaa hos de faa undersøgte Arter af Slægten 

 Ischnosiphon. Hos i. laxus er Hachis inllorescentiae i Tværsnit næsten halvcirkelformig. 

 Ivarstrængene, der ere rykkede noget længere tilbage fra den hvælvede end fra den flade 

 Side, have en meget stærk halvbueformig Belægning af Bast, nogle enkelte af dem i Ud- 

 kanten ere helt omgivne af en tyk Skede af 

 Bast. Ogsaa her findes der i Beglen kun I 

 stor Traché i hver Stræng. Særligt bør det 

 endvidere fremhæves, at Hypodermen her er 

 udviklet som et rent mekanisk Væv, samt at 

 Lakunerne vel ere tilstede, men smaa og lidet 

 iøjnefaldende. 1, plurispicatus forholder sig 

 væsentlig paa samme Maade , kun har den 



A. 



Fig. 2. Ischnosiphon laxus. 



A. Tværsnit gjennem Blomsterstandens Axe; 



meget større Lakuner. 



B. et lille Parti af dennes Omkreds, stærkere forst. 



Af Slægten Thalia har jeg kun haft Lejlig- 

 hed til -- for saa vidt Slænglen angaar — at 

 undersøge et Bar Arter efter opblødt Ilerba- 

 riumsmateriale. Skaftet hos Th. geniculata, den eneste Art, der vil blive omtalt paa dette 

 Sted, har, adskilt fra den smaacellede Epidermis ved 2 — 3 Lag Celler, en overmaade kraftig 

 Bastskede, hist og her tildels, men ikke fuldstændig afbrudt af Parenchymceller , der kile 

 sig ind i den indvendig fra, lige som der ogsaa indvendig læne sig Karstrænge op til den, 

 hver indesluttende I meget stort Skruetraché; dette sidste er ogsaa Tilfældet ined Kar- 

 strængene saavel i Blomsterstandens Stilk som i Hachis inflorescentiae ; i denne ere alle 

 Karstrængene tættere samlede som en Centralcylinder og imellem denne, og Epidermis, 

 hvis Celler ere paafaldende større end i Skaftet og Blomsterstandens Stilk, findes 3 — 4 

 Lag Celler, af hvilke de inderste paa Grund af mange Lakuner ere meget lost sammen- 

 hængende. 



Gaa vi dernæst over til at betragte de i nærmere indbyrdes forbundne Slægter: 

 Maranta, Stromanthe, Ctenanthe og Saranlhe, ville vi begynde med 



Stromanlhe Tonckal (Fig. 3). Den overjordiske Stængel har yderst en af særdeles 

 smaa Celler dannet Epidermis,, derunder en Ilypoderm af meget større Celler, derunder 

 1—2 Lag af noget mindre chlorofylførende Celler, og derunder kommer en næsten sam- 

 menhængende Bastskede, bestaaende af flere Lag Celler; til dennes Indreside støtte sig 



