350 



14 



sikkert konstateret Forskjel er, at der i dette Parti af Stænglen uden paa den ikke med 

 Collenchym belagte Del af Karstrængen. altsaa uden paa Mestomet, findes stivelseforende 

 Celler, medens Stivelse ikke er til at paavise i den øvrige Del af Internodiet, hverken langs 

 Karstrængene eller andetsteds. — I Blomsterparrets Fællesstilk er al ydre Bast forsvundet, 

 Karstrængene have — i .Modsætning til hvad der finder Sted i den vegetative Stængel — 

 intetsteds Bast paa mer end l Side; derimod findes der i den ydre Del af Barken en 

 Kreds af Lakuner. Store morgenstjerneformede Kisellegemer forekomme , uden at staa i 

 Forhold til Basten, ligeledes Octaèdre af oxalsur Kalk, der ere meget mindre end Kisel- 

 legemerne. I Fig. 4 er afbildet et Brudstykke af en 

 Skruetraché med de den omgivende, ikke f'orvedede 

 Celler — Basten ligger til den modsatte Side — ; op 

 ti] disse grænse nogle større Celler, af hvilke 4 hvert 

 indeholder et stort, Cellerummet næsten ganske ud- 

 fyldende Kisellegeme, og udenfor disse komme atter 

 nogle meget store Celler , hvoraf flere indeholde et 

 Kalkoxalatoctaéder. 



Hos Maranta bicolor er Stængelbygningen væsentlig 

 som hos foregaaende. Opad imod Blomsterne modi- 

 ficeres den saaledes, at Blomsterstandens Stilk især 

 afviger fra Stænglens ved følgende Forhold: 1) Det 

 mekaniske Væv mindre udviklet, 2) Karstrængsystemet 

 trængt mere sammen paa Midtaxen, 3) en Kreds af 

 Lakuner udenom Centralcylindren, 4) det subepidermale 

 Lag Celler har antaget Karakteren af en Hypoderm (Vandvæv); ligesaa i Blomsterstandens 

 Hachis. Her findes i det storcellede Parenchymvæv , uden sarlig at være knyttet til Kar- 

 strængene , morgeiistjernefbrmede Kisellegemer, men sparsomt. Med denne stemmer den 

 nær beslægtede M. leuconeura. — Hos M. divaricata er Blomsterstanden undertiden stærkt 

 forgrenet, Grenene store opret-udstaaende; de ere ganske uden smaa indre spredte Bast- 

 bundter og det ydre mekaniske Væv er heller ikke stärkt udviklet; der maa imidlertid 

 lægges Mærke til. at Grenene ere tæt omsluttede hver af et langt tokjølet Forblad, der 

 nogle Cellelag indenfor sin Epidermis har et sammenhængende baandformigt stærkt udviklet 

 Bastlag, bestaaende af liere Lag stærkt fortykkede Bastceller. Længere oppe i Blomster- 

 standen er et hypodermatisk klart Cellelag mere iøjnefaldende, og i Blomsterparrets Fælles- 

 stilk er dette endnu mere fremtrædende, men derhos findes her en kun ved 1 Cellelag 

 fra denne Hypoderm adskilt Kreds af store Lakuner, hvorhos Karstrængene ere trængte 

 ind mod Midlen. I den enkelte Blomsts Stilk er det samme Tilfældet, kun er Antallet af 

 Karstrænge formindsket; her findes ingen Forøgelse af Karstrængenes Antal som hos 



Fig. 4. Maranta arundinacea. 



Parti aï Tværsnittet af Blomsterparrets 



Fællesstilk med morgenstjerne!, Kisel- 



legemer (K) og Octaèdre af Kalkoxalat (O). 



