374 



38 



Fig. 21. 



Strelitzia reginat. 



Tværsn. gj. Bladst. 3 /i 



tagelse af de større, ikke op over Pallisadevævet, der udgjør omtrent 1 U af Bladets Tykkelse, 

 De fine Anastomoser synlige for det blotte Oje. De bølgede Epidermisceller og Tilstede- 

 værelsen af udprægede Itaphider er fælles for denne og H. cannoidea, H. martinicemis og 

 H. Bihai; angaaende indbyrdes Forskjelligbeder mellem disse henvises til et senere Afsnit. 

 Strelitzia reginae. Bladstilken noget sammentrykt, næsten elliptisk, med en svag 

 Fure paa Oversiden. Ikke langt fra Overfladen og parallelt med denne en Række store 

 Lakuner, der dog blive mindre op mod Oversiden. Hele det indenfor 

 liggende Parti ogsaa opfyldt af Lakuner, saa Cellevævet indskrænker sig 

 til tynde kun af nogle faa Lag dannede Plader mellem Lakunerne. 

 I disse Plader, der altsaa i Tværsnit danne lige som et Netværk, op- 

 lages de indre Karstrænge , mellem hvilke der tindes Anastomoser. 

 I det Parti, der ligger udenfor samtlige Lakuner, ere Karstrængene led- 

 sagede af stærkt udviklet Hast , som er strakt i radial Retning, og 

 grænsende umiddelbart op til den med tyk Cuticula forsynede Epidermis 

 lindes afvexlende med hele Karstrænge rene Baststrænge med den for 

 J uncus glaucus og mange andre karakteristiske Kileform. Kun i dette 

 udenfor samtlige Lakuner liggende Væv findes Chlorofyl, altsaa slet ikke 

 i Forbindelse med Lakunerne (cfr. Kaempferia o. a.). Baphider af oxalsur Kalk i Knipper, 

 der ere omtrent lige saa tykke, som de ere høje, lindes i blæreformede Celler, der staa ud 

 fra Diaphragmerne (Pig. 37). Foruden disse Raphider, der altsaa have en meget lokaliseret 

 Forekomst i Bladene, findes der spredt i Parenchymet og lige saa lidt som Baphideme 

 staaende i Forhold til Karstrængene en Mængde smaa, tildels endogsaa overmaade smaa 

 Kalkoxalatkrystaller af den for Seitamineerne sædvanlige Form. Diaphragmerne staa vandret 

 og følge paa hverandre med regelmæssige Mellemrum af 2 — 3 Millimeter. Der findes kun 

 1 Slags Diaphragmer ligesom de tykkere hos Thalia dealbata dannet af 3 Cellelag, nemlig 

 et Lag svagt udpræget Stjerneparenchym paa hver Side og derimellem et Lag Celler, der 

 nærmer sig stærkt til almindeligt rundcellet Parenchym, altsaa med kun smaa Intercellularer; 

 dette Lag er dog ikke meget sinaacellet som hos Thalia, men dets Celler ere næsten lige 

 saa store som Yderlagenes. I Diaphragmerne optræde yderst smaa Kalkoxalatkrystaller, 

 derimellem overordentlig smaa Kvadratoclaédre. — Nedadtil i Skeden skeer der kun den 

 Forandring, som er en Folge af Organets forandrede Form; dog blive de periferiske La- 

 kuner større end de var i Stilken, og de indenfor liggende tindes kun i ringe Tal. Oppe 

 i Spidsen af Bladstilken lindes der intet, der minder om det karakteristiske hos Cannaceer 

 Og Marantaceer . 



Bladpladens hypoderinatiske Vandvæv bestaar paa Undersiden af et Lag ikke meget 

 store Celler, i Tværsnittet fladtrykte, paa Oversiden derimod af 3 — 4 Lag, af hvilke i sidste 

 Tilfælde det 3die udenfra vel i Reglen er det største; dette Vandvæv indtager lidt mere 



