49 385 



Forloli : disse vige nemlig ikke meget ud fra deres oprindelige Retning i Skeden, bøje kun 

 lien imod de Stængelkarstrænge, der hænge sammen med Rastskeden og som altsaa findes 

 paa Grænsen mellem Bark og Centralcylinder, smelte sammen med disse og stige saaledes 

 lodret ned igjennem Internodiet. De Karstrænge, der som Bladspor trænge ind mod Cen- 

 tralcylindrens Midte, synes at gjennemløbe 3 — 4 lnternodier, inden de, og det temmelig 

 brat, atter bøje udefter. 



Ilos Clenanthe Steudneri 1 ) (Rhizom) søge endel af Bladskedens Karstrænge ind mod 

 Barkens Indreside og stryge gjennem største Delen af Internodiets Længde, inden de, under 

 en temmelig skraa Vinkel, bøje ind i Centralcylindren , for da at gjennemlobe denne. 

 Bladskedens øvrige Karstrænge. navnlig alle de ydre, træde næsten uden at forandre deres 

 Retning ned i Barken og beholde ogsaa dér samme Retning; Forholdet minder altsaa meget 

 om det, som Falkenberg bar beskrevet for Hedychium, men er meget mere kompliceret hos 

 Ctenanthe, bl. a. ved den Mængde Baststrænge, som ere spredte mellem Karstrængene, men 

 iøvrigt synes at forholde sig ganske som disse. Mens det altsaa kun er et ringere Antal 

 af Bladskedens Kar- og Baststrænge, der træde ind i Centralcylindren, modtager denne fra 

 forste Haand, d. v. s. saaledes, at de skyde Gjenvej gjennem Barken, et helt Knippe af 

 Karstrænge fra Rladhjørnets Knop. .leg kan iøvrigt ganske tiltræde Falkenbergs Ud- 

 talelse , at Forholdet mellem Stænglens og Bladskedernes Karstrænge hos Seitamineerne 

 særlig kunde synes at tale til Slotte for den Opfattelse, i Følge hvilken Stænglen skulde 

 være dannet af de sammenvoxede Bladfødder 2 ). 



1 en vis Sammenhæng med Karstrængforløbet staar ogsaa Spørgsmaalet om Stæng- 

 lens Væxt i Tykkelse samt om dens Inddeling i Regioner. Af disse vil der i 

 Reglen kunne paavises en Bark og en Centralcylinder, og i denne sidste vil der 

 atter ofte kunne skjelnes mellem en Marv og det mellem denne og Barken beliggende 

 Lag, som jeg foreslaar at kalde Strænglaget. Hvad Tykkelsevæxten angaar, er det 

 lykkedes mig at paavise , at der, uden at vi ville henregne Seitamineerne til de Monoco- 

 tyledoner, der have sekundær Tykkelsevæxt . , dog findes en Region tæt neden for Væxt- 

 punktet, hvor der optræder et Bælte af mer eller mindre tydelig udpræget Rækkemeristem, 

 som hurtig gaar ud af Funktion. Da imidlertid disse Sporgsmaal helst maa behandles 

 under Sammenligning med en stor Mængde andre monocotyledone Planter, har jeg fore- 

 trukket andetsteds 3 ) at give en noget mere indgaaende Fremstilling heraf, end der vilde 

 passe ind i denne Afhandling. 



') Denne Bestemmelse er. hvad Arten angaar, ikke ganske sikker, da jeg ikke har havt Planten i 

 Blomst; dette turde dog maaske for den fnreliguende Anvendelse ikke være saa overordentlig vigtigt. 

 2 ) Falkenberg, 1. c. S 80. 

 ') Bot. Tidsskrift, 18. Bd., 3 Hefte. 



Vidensk. Selsk. Skr., 6. Række, naturvidensk. og matbem. Afd. VII. 8. 50 



