59 



395 



Kalk. De ere her forholdsvis store i Samklang med den betydelige Størrelse af de Celler, 

 hvori de findes. 



Hos Marantaceerne stiller Forholdet sig omtrent saaledes. Calalhea, den langt 

 artrigeste Slægt, der i flere Henseender egner sig til at danne Udgangspunktet, staar Canna 



Fig. 36. Kisellegeiner af Marantaceer, frie eller indesluttede i Celler. 

 A. Calathea Lietzei, Stænglen, radialt Længdesnit. B. Calathea zebrina, Bladskede. C. Calathca 

 violacea, Stænglen; a. en hel Belægning al' kiselførende Celler (Dækceller); b. 3 af disse, stærkt forstørrede. 

 D. Ischnosiphon pruinosus, fra Bladpladen. E. Thalia dealbata, Bladet, ]I50 /i. F. Maranta noctiflora, 

 Stænglen, dels fra Siden, dels forfra. 



nærmest, idet jeg dér stedse har fundet en Form for Kisellegemerne, der enten ligefrem 

 kan betegnes som morgenstjerneformig eller fra denne Form gjnr Overgang til Hatformen 

 eller optræder under en uregelmæssig, næsten ubestemmelig Form. Exempler herpaa 

 frembyder Kohls Tab. VII, Fig. 22— 24 samt flere af de her vedføjede Figurer. Man faar 

 Indtrykket af, at Kisellegemerne ligesom ere i Færd med at arbejde sig ud fra den for 

 Canna karakteristiske Morgenstjerneform til Hatformen. Denne , der maa tænkes som en 

 lavpullet bredskygget Hat, linde vi ret udpræget hos Ischnosiplion og Thalia, men navnlig 

 hos Slægterne, der gruppere sig om Maranta. Jeg har saaledes noteret den hos Maranta 



51* 



