427 



der især tilhører den amerikanske Del af Ishavet, derunder indbefattet begge Sider af det 

 Dordlige ("ironiand indtil over mod Spitsbergen og den nordlige Del af det Stille Hav, der- 

 under indbefattet det okotske Hav ; og 2) B. Sivedenborgii, som her — i det okotske Hav — 

 mødes paa den ene Side med «Nordhvalen» og paa den anden Side med «Nordvesthvalen» 

 (en «Sydhval»: Balæna ( Evbalwna) japonica v. Sieboldii), men som i tidligere Tider vandrede 

 saa langt mod Vest, at den kunde modes med Nordhvalen ogsaa i Havet om Spitsbergen 

 og i Istiden lægge sine Ben i de Have, af hvis linnd det nuværende Sverrige bævede sig. 

 Muligbeden af, at ogsaa «Nordhvalcn» den (lang kan have strakt sig til de samme Egne 

 eller til det nuværende Danmark, er ikke derved udelukket. Nogle i Sverrig fundne Hval- 

 knogler ere i al Fald blevne henførte til den. At der var Rethvaler, som i sin Tid 

 vandrede fra det østlige til det vestlige Ishav eller omvendt, saa at der var umiddelbare 

 Familieforbindelser mellem disse Hvalskarers østlige og vestlige Afdeling, derfor har man 

 uomstødelige Beviser i de europæiske Harpuner, som i sin Tid ere fundne i Rethvaler i 

 den nordlige Del af det Stille Hav 1 ). Man bar uden videre henført dette interessante 

 Fænomen til «Nordhvalen»; nu vil der være Anledning til at spørge, om det ikke tildels 

 bedre kan henfores til Balæna Sivedenborgii, der jo bevislig har vandre! fra Beringsstrædet 

 til Spitsbergen og omvendt og rimeligvis lettere vilde kunne strande paa forholdsvis syd- 

 lige Ureder end B. mysticetus' 2 ). 



3. For Europas Hvalfangere gik «Nord h val en» længe i Fred — kun de norske 

 \\liyggere paa Island og Grønland kjendte den — indtil Jagten efter den nordatlantiske 

 «Sydhval» eller «Svartbval» bragte de baskiske Hvalfangere og deres Kaldsl'æller af andre 

 Nationaliteter i Berøring med den paa det sydligste Punkt af dens Forekomst, ved Nord- 

 amerikas Ostkyst, St. Laurents-Bugten, i det 16de -- muligvis allerede i det 1 ide — Aar- 

 bundrede 3 ). I et sydligere og østligere Bælte var der derimod fra Arilds Tid drevet en 

 betydelig Hvalfangst efter en anden Hval, der forekom — om Sommeren nordligere, om 

 Vinteren sydligere — fra Island og det nordligste Norge til Spaniens Nordkyst og 

 Portugals Vestkyst — -ja vi tor vel sige til Bugten ved Cadiz, hvorfra Plinius kjendte 

 den, og til Middelhavet, hvor Bobert Guise ard ved Tarent fangede en Hval, hvori 

 han gjenkjendte den barn fra Normandiets Kyster velbekjendtc Hval -Art. Nordboerne 

 kjendte den særdeles godt under Benævnelsen «Sletbag». Man har Efterretninger om 



') Jfr. Eschrichts og Reinhardts auf. Skrift S. 485—87 (53—55). 



2 ) Jfr. Aurivillius's i modsut Retning gaaenilc Bemærkninger 1. c. p. 46, Nolo 1. 



3 ) Markham: «On the Whale Fishery of the Basque Provinces of Spain» (Proceed. Znol. Soc. London, 

 ISS1 p. 969—70). I begge sine Afhandlinger om Biscaja-Hvalen («Annales des sciences naturelles, 

 Zool.» (5) XV, 1871 og i «Actes ile la Société Linnéenne de Bordeaux» (4) V, 1881 p. il) angiver 

 P. Fischer 1372 som det Aar, da Ilaskerne begyndte at søge «Sarden» under Newfoundland. (At 

 det opgivne Aarstal ikke er en Trykfejl eller Skrivefejl for f. Ex. 1572, veed jeg af Brevvexling med 

 Forfatteren.) 



Vidensk. Selsk. Skr., 6. Række, naturvidonsk. og mathem. Afd. VII. 9. 55 



