430 12 



de forreste Gjæller lidt ud paa Hovedet eller paa andet Benpars Uaand, højst til Enden af 

 denne; hos yngre (6 — 8 mm ) kun til Hovedet eller knap saa langt, og hos de mindre af 

 disse er Indergrenen af Gjællen kun antydet. Ilos endnu mindre ere Gjællerne korte og 

 enkelte, der sees intet til "Bigjællerne», Kjonnet kan heiler ikke skjelnes, o. s.v. Derimod 

 sees der paa de foreliggende Hudstykker mærkeligt nok intet til C. gracilis, som hos de 

 2 eller 3 andre ovennævnte Former af «Svarthvaler» (Eubalæna) forekommer sammen med 

 C. ovalis. Til Gjengjæld fandtes der i Sendingen 7 Exemplarer af den anseelige og meget 1 

 karakteristiske C. erraticus, der hidtil kun er kjendt fra B. (Eubalæna) australis 1 ). Den 

 for denne Art betegnende rodlige Farve var endnu kjendelig, og Kapt. Berg meddeler 

 mig, at han «Log dem paa forskjellige Steder af Huden; de springe nemlig overalt paa 

 denne». Resultatet er altsaa et ganske lignende som for disse Hvalers Hudgæster af 

 Girripediernes Orden: Vi kjende Coromdu balænaris og Tubicinella balænaris fra alle 3 eller 

 •1 "Arter» af «Svarthvaler», og af disses sydlige Formers 3 Hudsnyltere kjende vi Cyamus 

 ovalis og gracilis fra det nordlige Stille Havs Rethval og C. ovalis og C. erraticus fra det 

 nordlige Atlanterhavs. Den .Mulighed, at Overensstemmelsen kan vise sig endnu slørre, 

 d. v. s. at C. gracilis ogsaa kan findes paa B, biscaiensis , C. erraticus paa B. japonica, er 

 jo ikke udelukket, fordi derom endnu intet er hekjendt. Jeg skylder dog at bemærke, at 

 de «Skaldyr» (Coronula, Tubicinella), som ellers ere iagttagne ofte nok hos «Sarden» (Nord- 

 kaperen) og andre «Svarthvaler», endnu ikke ere paaviste hos de ved Island i de sidste 

 Aar fangne «Nordkapere». Mil Haab om at se dette nærmere oplyst, inden denne Af- 

 handling udkom, er desværre bleven skuffet derved, at ingen Nordkapere ere blevne fangne 

 ved Dyrefjord i 1892. Der kan da opstaa det Spørgsmaal, om disse «Hvalkopper» virkelig 

 altid, som man har antaget, ere at finde paa denne Hval, eller om de ogsaa kunne 

 mangle dér, og jeg skal da bemærke, at paa den i 1882 ved New Jersey fangede «Svart- 

 hval» var der kun nogle faa paa Underkjæven 2 ). Men under alle Omstændigheder turde 

 denne Overensstemmelse i Hudsnyltere og Hudgjæster medføre , at naar vi nu atter staa 

 lige over for Valget imellem at antage, enten at de samme Arter af disse Krebsdyr kunne 

 bebo 3 eller 4 nærbeslægtede Arter af Hvaldyr, eller at disse 3 eller i Former af «Svart- 

 hvaler» i Virkeligheden ere samme Art — næppe nok forskjellige Racer af samme Art — 

 da kan dette Spørgsmaal om disse »Svarthvalers» eller få^atewa-Formers Arlsidentitet ikke 

 paa Forhaand afvises med Henvisning til deres delvise geografiske Afspærring fra hinanden. 

 Bliver deres Identitet det endelige Resultat, vilde Forklaringen muligvis kunne søges i, al 



') Naar jeg tidligere har betegnet det som aldeles uhjemlet, at Cyamus erraticus er optaget i et 

 engelsk faunistisk Værk som engelsk (White: British Crustacea), maa jeg nu tage delte tilbage 

 Er B. biscaiensis bleven fanget eller seet ved Englands Kyster, kunne dens Snyltere med Ret opføres 

 som engelske; men der foreligger rigtignok ingen Dokumentation derfor. 



2 ) Holder 1. c. p. 10G. 



