440 



Det har nu vist sig , at der imellem de ved disse forskellige Forsøg bestemte, 

 relative Reaktions- eller (som de senere benævnedes) Affinitetskonstanter i det hele og 

 store er saa god en Overensstemmelse, at man maa antage, at Syrerne i fortyndet vandig 

 Oplosning udøve deres forskellige Virkninger med en Styrke, der maales ved én og samme, 

 for hver Syre ejendommelig Koefficient. De Undtagelser herfra, som Forsøgene frembyde, 

 kunne tvangløst forklares dels ved de forskellige Forsøgsomstændigheder — Variation af 

 Temperatur og Koncentration — dels for enkelte Methoder ved Indflydelseu af Side- 

 reaktioner, der vanskeligt kunne beregnes. 



En betydelig forøget Interesse erholdt disse Forsøgsresultater, da det viste sig, 

 at der mellem Reaktionsevnen og Syrernes Ledningsevne for den elektriske Strøm i for- 

 tyndet vandig Opløsning findes en gennemgaaende Parallelismus M , der i mange Tilfælde 

 stiger til fuldstændig Proportionalitet-). Vel voxer «den molekulære Ledningsevne» be- 

 tydeligt med Fortyndingen; men at det samme er Tilfældet med Reaktionsevnen og det 

 meget nær i samme Grad, blev snart efter paavist for adskillige Syrer 3 ). Under Forudsæt- 

 ning af denne Proportionalitets almindelige Gyldighed erholdtes derved gennem Maaling af 

 Ledningsevnen en almindelig og særdeles bekvem og nøjagtig Methode til Bestemmelse af 

 Syrernes relative Styrke, en Methode, der snart i udstrakt Grad blev benyttet af Ostwald 4 ), 

 og senere af andre. Det lykkedes Ostwald at finde en Formel, der gav et nøjagtigt 

 Udtryk for Forandringen af den molekulære Ledningsevne med Koncentrationen 5 ), i alt 

 Fald for fortyndede Opløsninger af énbasiske, organiske Syrer, for hvilke Formlen er 

 bleven bekræftet i et meget stort Antal af Tilfælde, og det blev derved muligt at finde et 

 af Koncentrationen uafhængigt Maal for disse Syrers relative Affinitet. 



Til disse vægtige Bidrag til Belysning af Syrernes Forhold i vandig Oplosning 

 føjedes snart efter et tredje Forhold. Af Undersøgelserne over Frysepunktsdepressionen 

 og over Dampspændingsformindskelsen i Oplosninger fremgik det, at Syrerne (ligesom 

 Salte og Metalhydroxyder) i vandig Opløsning ikke udøve de nævnte Virkninger i samme 

 Grad som indifferente, organiske Stoffer og ej heller i samme Grad som Syrerne selv op- 

 løste i forskellige andre Vædsker, idet Depressionen af Frysepunktet og Formindskelsen af 

 Dampspændingen for samme molekulære Mængde er større end for andre Stoffer, for 



Dekompositionen af nevtralt Kaliumkromat med Suer, hvis Grad bestemtes fotometrisk; Jellet 

 (Trans. Roy. Irish. Akad. 25, 371, cit. fr. Ostwalds Lehrbuch d. allgemeinen Ch. II (1887) p. 771) 

 anvendte Drejningen af Polarisationsplanet og endelig Wiedemann (Wied. Ann. 5, p. 45 (1878)) 

 de magnetiske Forhold. 



') Se forst Arrhenius: Bihang till K. Sv. Vet. Akad. Handl. S, No. 13 og 14 (1884). 



2 ) Journ. prakt. Ch. [2], 30, p. 93 (1884). 



'■') Ibid. [2], 31. p. 307 (1S85). 



4 ) Ibid., Aargange 1884—1886; Zeitschr. f. phys. Gh., Bd. I, 11 og III. 



'i Zeitschr. f. phys. Ch., ßd. II, p. 36. 



