21 



subgenus, Oplnopholis — i Slægten Ophiolepis (Syst. d. Ast.) ogsaa 3 Arter, "welche 

 ausser den Sclnippen auf der Scheibe noch Stacheln tragen« , hvor Skjællene altsaa i det 

 mindste ikke ere aldeles nngne, om der end i denne Henseende er stor Forskjel paa 

 disse 3 Arter. Ophiolepis brac/iia/a er nemlig nzwischen den Armen (altsaa paa liiigsiden) 

 rauh durch kleine Papillen«; om Ophiolepis Ballii hedder det, at paa liugsiden vise sig 

 hist og her enkelte Smaapigge mellem Skjællene, og at det samme hos storre Exemplarer 

 ogsaa er Tilfældet med llygsiden. Om disse 2 Arter altsaa end ikke kunde kaldes »aldeles 

 nogne« , vilde det dog endnu kunne gaae an at betegne dem som »nogne« , hvilket Udtryk 

 derimod er aldeles uanvendeligt paa Ophiolepis aculeata (scolopendrica M. Tr.), eftersom 

 baade Skjællene og Radialskjoldene der ere aldeles skjulte af en overfladisk Beklædning af 

 Korn eller af Pletter (sammensmeltede Korn). — Paa den anden Side lader det sig 

 ikke nægte , at det vilde være unaturligt at udsondre Ophiolepis Ballii og hrachiata fra de 

 andre Ophiolepis-Arter paa Grund af enkelte Pigges Optræden paa eller mellem Skjællene, 

 og at der heller ikke gives nogen Gharakteer, der kunde udelukke Ophiolepis aculeata fra 

 at gjore Følgeskab med de Arter, hos hvilke Begyndelsen til dens saa eiendomme- 

 lige Skivebeklædning allerede er gjort. Der var virkelig, naar man ikke vilde drive Ad- 

 splittelsen videre, end det dengang kunde ansees for rimeligt i Forhold til det bekjendte 

 Antal af Arter, ingen anden Udvei end ogsaa at optage O. aculeata i Slægten Ophiolepis, 

 uagtet de for denne opstillede Kjendemærker egentlig burde have udelukket den. 



Det viser sig altsaa, at Slægten Ophiolepis M. Tr. hverken or begrændset ved 

 positive eller ved holdbare Charakterer. Spørgsmaalet er nu, om Erfaringen stadfæster den 

 derpaa byggede Formodning om dens Mangel paa naturligt Sammenhold; i modsat Fald var 

 det i Grunden mindre vigtigt, om den lod sig begrændse skarpt eller ikke. Afgjørelsen 

 af det Spørgsmaal, om Ophiolepis- kvierne ere altfor forskjellige til at kunne indespærres 

 indenfor de snevre Grændser, som Naturen og Videnskaben synes at være enige om at 

 stemple som generiske, om vi her have at gjore med en heel Række af Slægter eller kun 

 med een polymorph og omfangsrig Slægt, beroer mere paa et Skjon end paa et Raisonne- 

 ment. Kan man underafdele Slægten i Grupper, hvis Kjendemærker ikke frembyde de 

 ovenfor omtalte Mangler, og vise disse Grupper sig holdbare, da er dette det bedste Beviis 

 for, at Slægten Ophiolepis bør opløses i en Række af Slægter. Hvo der vil sammenholde 

 en Række Arter af denne Slægt, f. Ex. Ophiolepis annulosa, ciliata, imhricata, filiformis, 

 scolopendrica og Ballii, vil vistnok indrømme, at di'r er langt storre Forskjel paa disse 

 Arter end paa lige saa mange Arter af Ophiothrix og Ophioderma. Der er altsaa al 

 Anledning til at forsøge en Underafdeling af Slægten og til at see sig om efter gode Cha- 

 rakterer forat kunne gjennemføre den. 



Blandt de Kjendemærker, som ikke hos Müller og T r o s ch e 1 have vundet 

 den fortjente Anerkjendelse, er der to, paa hvis Vigtighed Forbes dog havde gjort 



