40 



Armen ofte fuldstændigt berøre hinanden og nærme sig til at være trekantede , hvilket især 

 er Tilfældet med den inderste , der ogsaa udmærker sig ved en storre Længde end de 

 andre. løvrigt er der netop i Henseende til Afstanden mellem Bugpladerne i Armenes 

 inderste Deel en ikke ringe Forskjel, uafhængig af, at den med Alderen bestandig 

 bliver mindre. Jeg Ander hos fuldkommen udvoxne Exemplarer fra samme Localitet 

 Afstanden mellem Bugpladerne paa den inderste frie Deel af Armen snart =0, saa at de 

 støde umiddelbart sammen, snart derimod af en ret anseelig Størrelse. 1 Fodpapil maa 

 ansees for at være det Normale, men der er ogsaa ofte 2 ved Siden af hinanden paa de 

 4-8 inderste frie Armled, ved den allerinderste Fodpore endogsaa 3-4 paa hver Side. 

 Armpiggene ere næsten lige lange, omtrent 3 Gange saa lange som Fodpapillerne , men 

 ikke halv saa lange som Sidepladerne. 



Unge Exemplarer paa c. 4°"" Skivetvermaal udmærke sig ved fuM're og forholdsvis 

 storre Rygskjæl, forholdsvis større Mundskjolde, ved at selv de inderste Armrygplader 

 ere længere, end de ere brede, og af en langstrakt sexkantet Skikkelse, og derved, at Bug- 

 pladerne ere overmaade smaa og adskilte indbyrdes i en Strækning, der er betydelig storre 

 end deres egen Længde. Hos saa smaa Exemplarer findes aldrig mere end 1 Fodpapil. 



I Henseende til Storreisen staaer Oph. alhida betydeligt tilbage for den 

 foregaaende Art; det største af Universitetsmuseets talrige Exemplarer har 14°"° Skive- 

 tvermaal. Dens Arme ere i Regelen ligesaa lange og smækkre som hos O. textu- 

 turata og hos O. Sarsii, hvorfra rigtignok IMuseets færøske Exemplarer, der have paafal- 

 dende korte og tykke Arme, gjøre en Undtagelse. Det er et saadant Exemplar, der ligger 

 til Grund for min Afbildning flg. 2 a — b, som derfor ikke gjengiver Artens sædvanlige 

 Udseende. Farven er paa tørrede Exemplarer sædvanligvis kridhvid; men det levende 

 Dyr er paa Ryggen af Skiven og Armen rødgraat, snart faldende mere i det Røde, snart 

 mere i det Graae. Papilskjællenes lysere Farve frembringer de 2 lyse Pletter ved Grunden 

 af hver Arm, som Forbes ogsaa omtaler. I den yderste Deel af Armen viser sig Spor 

 til de hos Slangestjernerne saa sædvanlige lysere og mørkere Farvebælter. 



Udbredningen er som foregaaende Arts, maaskee lidt større baade i vertical og 

 horizontal Retning. O. albida findes baade i den ostlige og vestlige Deel af Middelhavet, 

 ved alle briltiske Kyster og ved Færøerne ; ved Norge er den fundet ved Manger og Florø i 

 Bergens Stift og ved Bollærene i Christianiafjorden (Sars), og den er almindelig i Katte- 

 gattet, Sundet og Bælterne ; om den gaaer ind i Østersøen, er mig ubekjendt. Ved Helle- 

 bæk i den nordlige Deel af Sundet har jeg havt rig Leilighed til at indsamle denne Art. 

 Den er der overordentlig hyppig fra 10-18 Favnes Dybde paa en med Skaller eller Skal- 

 stykker opfyldt Bund af Leer eller sandblandet Leer. De stive, brækkelige Arme bevæges 

 meget lidt, paa en eiendommelig stiv og afmaalt Maade. 



