156 



Det ligger i Sagens Natur, at den chemiske Virksomhed, som foregaaer i det gal- 

 vaniske Apparat, er den Kilde, fra hvilken Kraften har sit Udspring, uden at det derfor 

 er nogen umiddelbar Folge, at den i Apparatet udviklede Electriciletsmængde i qvantitativ 

 Henseende er et Æ(ivivalenl for den Kraft, som den chemiske Proces har frigjort. Tvert- 

 imod er det bekjendt, at den electromotoriske Kraft, der er Udtrykket for Electricitets- 

 mængden, kan være hoist forskjellig i tvende Apparater, i hvilke den samme chemiske 

 Proces foregaaer, saaledes som Tilfældet er med de Apparater, der dannes af en Syre og 

 to Metaller. Er Syren og det positive Metal fælles for flere Apparater, da er ogsaa den i 

 disse foregaaende chemiske Proces den samme, og ikke destomindre varierer deres elec- 

 tromotoriske Krafts Størrelse væsentlig efter det negative Metals Natur. 



Saaledes er det da indlysende , at den electromotoriske Kraft ikke umiddelbart kan 

 sættes proportional med den Kraftudvikling, som er en Folge af den chemiske Virkning, 

 og' at den udviklede Electricitetsmængde ikke i alle Tilfælde i qvantitativ Henseende er et 

 Æqvivalent for den udviklede Kraft. 



Hvorledes end Sagen vilde stille sig, var det af Vigtighed at bestemme, hvor stor 

 en Kraftmængde den udviklede Electricitet eller med andre Ord den electromotoriske Kraft 

 repræsenterer i et bestemt Tilfælde, da man da med Lethed vilde kunne beregne Forholdet 

 for alle andre Tilfælde. 



Den Opgave, der saaledes ventede sin Løsning, var: at bestemme den hele i en given 

 Tid af et givet Apparat udviklede Electricitetsmængde. Nogle almindelige Betragtninger 

 fore let til Losningen af Opgavens theoretiske Side. 



Naar man lader Zink indvirke paa fortyndet Svovlsyre, oploses Metallet som bekjendt 

 under ISrintudvikling, og samtidig stiger Vædskens Varmegrad meget betydelig. Bestemmer 

 man den saaledes udviklede Varmemængde, da vil man Unde, at den er proportional med 

 Mængden af drn udviklede Brint eller med Vægten af den oi)loste Zink; med andre Ord, 

 Varmeudviklingen er et Maal for den chemiske Proces. 



Bringer man Kobber i Berøring med Zinken, som dækkes af Syren og fra hvis 

 Overflade Brintudvikiingen foregaaer, da vil man, som bekjendt, iagttage, at denne pludselig 

 kaster sig fra Zinken til Kobberet; tilsyneladende er det da dette Metal, der adskiller Vandet, 

 men i Virkeligheden er den chemiske Proces den samme som tidligere : Zinken oploses 

 og frigjor en tilsvarende Brintmængde. Vædskens Varmegrad stiger ligesom i foregaaende 

 Tilfælde, og den udviklede Varmemamgde er uforandret den samme. Ikke destomindre er 

 Phænomenet et andet; der er opstaaet en electrisk Strom i Vædsken; men den faaer ingen 

 Indflydelse paa Slutningsresultatet. 



Anderledes er derimod Forholdet, naar Metallernes Berøringssted ikke er i Væd- 

 sken selv, men deres Forbindelse tilveiebringes ved en Metaltraad, som befinder sig uden- 

 for Vædsken. Saalænge .Melaltraaden ikke er bragt i Beroring med begge Metaller, er 



