188 



genes Antal indskrænkes. Af de 2 Fodpap iller er den, som sidder nærmest ved Bug- 

 pladen, den storste. 



Slægten OpModerma iidgjør med Ophiaraclma M. Tr. og Ophiopeza Peters — uf 

 hvilke den første afviger ved at liave tvedeelte Mmulskjolde, begge ved kun at have 10 

 Genitalspalter — en saa naturhg Gruppe, at det maaskee var rigtigere kun at betragte dem 

 som subgenera af eet og samme genus. Deres nærmeste Slægtninge ere Ophiura Forbes 

 og OpMolepis (s. str.), fra hvilke de afvige ved den kornklædte Skive, de talrige Armpigge 

 og de korte, rundagtige Mundskjolde. Denne Gruppe tilhorer, saavidt man hidtil vced, 

 kun de varme eller varmt-tempererte ïlave. 



1 "System der Asteriden« er der beskrevet 3 Arter af Slægten Ophioderma, nemlig 

 O. lacertosa Lmk. (O. longicauda M. Tr.) fra Middelhavet (tillige kjendt fra de kanariske 

 Oer), O. WaUbergii fra Port-Natal i Syd-Afrika og O. cinereum, hvis Localitet er ubekjendt. 

 Af de af Say (1. c.) beskrevne Ophiurer fra Florida synes Ophiura oppressa og hrevispina 

 at være Ophiodermer, men jeg formaaer ikke at henføre dem til nogen af de i det Føl- 

 gende beskrevne Arter; det samme gjælder om Ophioderma olivacemn Ayres') fra Long- 

 Island. Ved de i det Følgende beskrevne 8 vestindiske Arter, hvortil endnu kommer en 

 9de fra Brasilien og 2 fra Central-Amerikas Vestkyst, stiger Antallet af de bekjendte Arter 

 i det mindste td 13, og Slægtens Centrum bliver Vestindien. Fra det ostindiske Hav 

 kjendes endnu ikke en eneste Art; de erstattes maaskee der af Ophiarachna. Ophioder- 

 merne synes at leve paa ringe Dybde. De af lir. IViise samlede Arter leve selskabeligt, 

 talrige Individer af flere Arter mellem hinanden, »paft Siden af Stene, under større Stene 

 og i Huller af Koraller« paa en Dybde af fra 1 Fod til i Favne. 



Flere af de foreliggende Arter ligne hinanden saa meget, at det undertiden er for- 

 bundet med nogen Vanskelighed at udrede og charakterisere dem tilfredsstillende ; i Regelen 

 have Hr. B lises Sendinger af talrige Exemplarer af hver Art dog hjulpet mig ud over 

 denne Vanskelighed. For at forebygge Gjentagelser vil jeg sammentrække Diagnoserne i 

 Form af en 



Conspectus specierum generis Opiiiodermalis Americæ hue usque cognitarum. 



A. Spinæ hrachiales æquales, usque ad summam decrescentes, infima ceteras superans. 

 a. Scuiella radialia nuda conspicua. 



I. O. Antillaruni dignoscitur scutis radialibus sat magnis, scutis oralibus parvis, 

 latiorihus <[uam lougioribus, rotundalo-trigonls , zona granulata laliuscula a papillis oralibus 



') Proceedings of the Boston Society, of natural liistoi} t. IV \t. 13i. Den liar ingcn svnliijc liadial- 

 skjolde, ægdannede Mundskjolde og G— 8 korte butte Armpiggc. ülivengron. Skivctverniaal y'^", 

 Armene i dange saa lange. Paa lavt Vand, Sandhnnd med B;rndeltang. 



