192 



ved Grunden af Armene. Bugplademe ere hos den vestindiske Art i Regelen mere lange og 

 smalle, hos den middelhavske mere brede og korte, men derved alene vil det dog ikke altid være 

 muligt at bestemme Arien. Det samme gjælder om Mundskjoldene , hvis Form kan være 

 næsten den samme hos enkelte Exemplarer af begge Arter, men dog hos O. lacertosa i 

 Regelen udviser en stærkere Bøining af den udvendige Grundlinie end hos O. Antillarum, 

 undertiden endog i den Grad, at Hoide og Brede blive ligestore. Endelig synes Piggene 

 hos O. lacertosa at være noget mindre forskjellige i Størrelse og derfor at aftage noget 

 mindre stærkt fra den overste til den underste , der kun er ganske lidt storre end den 

 næstunderste og kun naaer hen til det næste Par Fodpapillcr. 



Muligvis er O. cinereum Miill. Tr. opstillet paa et yngre Exemplar af denne Art; 

 Udtrykket »die Papillen sind conisch spitz« vilde i saa Fald kunne forsvares. Hvorvidt de 

 ældre Figurer hos Seba, Linck, i Encyclopédie méthodique, eller hos Bronn 

 (System der urweltlichen Pflanzenthiere) gjælde den middelhavske eller den vestindiske Art, 

 vil ikke være let at afgjore, men er ogsaa temmelig ligegyldigt. Fig. 1-2 paa 5te Tavle 

 hos Seba minde nieest om O. brevtcauda; Localitetsangivelsen : »ad oram maris meridio- 

 nalis belgici« , »sur la cole du Znider-See« , vilde være ret interessant, hvis man turde 

 stole paa den. 



Ophioderiiia rubicuiida Llk. 



iTali. 1, fig. 2.) 



Denne Art slutter sig saa noie til den foregaaende, at det vil være tilstrækkeligt at 

 anfore, hvori den afviger fra den. Armrygpladerne ere aldeles udeelte, uagtet de 

 undersøgte Exemplarer ikke staae tilbage for O, Antillarunt i Storrelse. Mundskjoldene 

 ere saa store, at det Kornbælte, som hos den foregaaende Art adskiller dem fra Mund- 

 papillerne, her forsvinder; de støde derfor næsten umiddelbart op til disse Papiller, forsaa- 

 vidt der ikke er et Mellemrum, som udfyldes af et yderst lille Rudiment af et Sidemund- 

 skjold. Desuden have Mnndskjoldene en noget anden Form, idet den ydre Grundlinie 

 som hos O. Antillarum næsten er en ret Linie, her er forvandlet til en meget stærk Bue; 

 en ret Linie, der tænkes at forbinde Enderne af 2 Mundvige med hinanden, vilde derfor 

 lier dele Mimdskjoldel i 2 næsten ligestore Halvdele , medens den hos O. Antillarum omtrent 

 vilde falde sammen med dets Grundlinie. Farven er paa Skiven smuk karminrød med 

 mørkere Pletter og lysere Tegninger; paa Ryggen af Armene afioses Bælter af en mørkere 

 karminrød Farve, med enkelte hvide (hos det levende Dyr gule) Stænk, af hvidlige (gule) 

 Bælter med rod Marmorering ; de lyse Bælter omfatte l-:î, de mørke 3 eller 4 Armringe. Andre 

 Exemplarer ere næsten ganske mørkerøde uden synderlig Aftegning. Undersiden er bleg, 

 kun i Spidsen af Armene vise sig ulydelige Farvebælter. — Størrelse: Skivetvermaal 



