290 



sig under Timgeklappen bag Tungens Rod ; dets Munding er omgiven med en aflang, per- 

 gamentagtig Ring. 



Undersugelsen af disse Kjerlers histologiske Bygning vanskeliggjores derved, at Bæl- 

 gene ved Dissectionen strax tabe deres naturlige Udseende, idet deres indre storre Deel da 

 bliver oplagen af store, tilsyneladende tomme Rum, og alt Indhold trænges ud imod Siderne. 

 Ved Hjælp af fortyndet Chromsyre lykkedes det mig dog nogenlunde at bevare deres op- 

 rindelige Skikkelse, uden at det dog blev muligt, tydeligt at skjelne de enkelte Cellers Vægge, 

 hvis Tilstedeværelse dog allerede sandsynliggjores ved de Afdelinger, som under den sæd- 

 vanlige Alteration af Bælgenes Indhold vise sig i det indre lomme Rum. Kjernerne vare 

 derimod meget lydelige, med mange Kjernelegemer, og Udføringsgangene saaes tydeligt 

 at dele sig i Spidsen af Bælgene, og ende med aabne Ror, der vare flint tverstribede (T. 

 3. F. 2). Denne Tverstribning af Udføringsgangene, der giver dem et tracheeagtigt Udseende, 

 vedligeholdes ogsaa efter deres Forening heelt ud til iMundingen, og findes tillige paa Be- 

 holderne, der kun ere simple Udvidelser af Gangene. Cellestructuren findes iovrigt udpræ- 

 get ikke blot i Bælgene, men ogsaa i Udføringsgangenes Beklædning og selv paa Beholderne, 

 hvor dog Cellerne ere meget flade, men have (ved Anvendelse af Chromsyre) tydelige Skil- 

 levægge og Kjerner. 



Medens denne Bygning af disse Spyttekjertler i det Væsentlige er fælles for alle 

 Arter af Formica, baade Hunner og Hanner, afviger Myrtnica deri, at Beholderne fattes, 

 ligesom ogsaa de enkelte Bælge ere ordnede paa en noget anden Maade. Ponera har vel 

 forholdsviis mindre Beholdere, men disse ere omgivne af et langt tykkere Cellelag end hos 

 Formica. 



Det er disse Spyttekjertler, som Léon Dufour har fremstillet under Navn af »or- 

 gane salivaire» paa sin Afbildning af Myrernes Tarmror (1. c. PI. 7 F. 86), og som derfra ere 

 optagne i C ar u s's Icônes zootomicæ T. XV. F. 4; men, som Léon Dufour vel selv for- 

 modede (»je ne saurais me défendre de la crainte, qu'une partie de cet appareil n'ait éludé 

 mes recherchesii), har han kun fremstillet Kjertiernes Beholdere og disses Udforingsgange. 

 H. Meckel (Mullers Arch. f. Anat. und Phys. 1846: Microgr. einig. Driïsenapp. d. nied. 

 Th.) har vel fundet den fælles Udfaringsgang 1 Hovedet, men henfører den til Issekjertlerne. 

 Brystet med dets Kjertelparti har han ikke undersøgt. 



Læbekjertlerne (T. 1. F. 1 og 2 b og F. o — 8) ligge tæt op til Undersiden 

 af Muudskjoldet, og bestaae af en stor Mængde enkelte Kjertelceller, hver med sin egen 

 Udføringsgang; disse Gange aabne sig i en fælles, kort, kolleformig Beholder (F. 5), som 

 med en kort Hals udmunder tæt bag Mundklappens Rod, een i hvert af Svælgets Forhjørner. 

 Beholderen, hvis Væg bestaaer af en tyk, guulagtig, eensartet Masse, faaer ved de Huller, 

 gjennem hvilke de enkelte Cellers Udforingsgange aabne sig, Udseende af Brusen paa en 

 Vandkande. Gangene, der ere meget tynde og lange, gaae, som sagt, hver til sin Celle; 



