291 



iiu'u niuir (1er til samme Celle gaaer to Gange, kan man ogsaa see, kvorledes en saadan 

 Celle er opstaaet ved Sammensmeltning af to enkelte. Gangene gjennembryde forresten 

 Cellernes Va^gge og tabe sig inde i Cellemassen. De enkelte Celler udmærke sig ved deres 

 temmelig kugledannede Form, ved deres klare Farve og meget store Kjerne. En ganske 

 tynd, simpel Hinde omgiver endelig samtlige Celler i hver af de to Læbekjertler. 



Efter den Beskrivelse og Afbildiling, som Meckel 1. c. giver af Læbekjertlerne hos 

 Form. rufa, skulde Udforingsgangene være traglformige Fortsættelser af Cellernes Vægge; 

 dette Udseende kunne de let faae, naar Cellerne presses ved Dækglassets Tryk, hvorved 

 deres Vægge ofte faae en tragtformig Fremspringning, til hvis Ende Gangen da noie slutter sig. 



Svælgkje rtlerne (T. 3. F. 10). Som allerede forhen berørt, findes paa hver Side af 

 Svælgpladen omtrent en Snees cirkelrunde Huller, der ere bedækkede med en tynd Hinde. 

 I Midten af denne Hinde aabner et tyndt Ror sig, der er Udfnringsgang for en enkelt, fri 

 Kjertelcelle. Disse Celler som ligge paa Undersiden af Svælgpladen, tildeels i Rummel mel- 

 lem de to Par Lister, ere af en noget allang, uregelmæssig Form; de have tre til fem Kjer- 

 ner, der atter have hgesaa mange Kjernelegemer. Paa Grund af den rigelige Musculatur 

 paa Svælgets Underside ere de vanskelige at blive vaer, og jeg veed heller ikke, at de for 

 ere iagttagne. 



I s se kjertier ne (T. 1. F. 1 n og 2 d) ere Hovedets anseeligste Kjertier; hver 

 af dem bestaaer af en Busk af omtrent tredive rorformige, lidet forgrenede Kjertelbælge, og ud- 

 munder under de vingeformede udvidelser paa Svælgets Bilister. Bælgene bestaae af to Hinder, 

 den ene stukken ind i den anden, med mellemliggende Epithelium af tlade Celler med store 

 Kjerner, der indeholde en stor Mængde Kjernelegemer (T. I. F. 9). Kjertiernes sædvanligt 

 stærkt safl'rangule Farve hidrører sandsynligviis fra Bristningen af Cellernes og Kjernernes 

 Vægge, hvorved de gule Kjernelegemer blive frie og i uregelmæssige Smaahobe lægge sig 

 op til Tunica propria. Hvor Kjertierne derimod beholde el klart, ufarvet Udseende, hvilket 

 i Almindelighed kun er Tilfældet med korte Strækninger af enkelte Rør, sees Kjerner og 

 Celleinddeling tydeligt. Ved Brugen af en svag Chromsyreoplosning har jeg dog altid kun- 

 net iagttage deres histologiske Bygning. 



Antallet af Bælge vexler noget hos de forskjellige Individer aï Form. ruf a, men endnu 

 større er Forskjellen hos andre Arter; Foi-m. fuliginosa har saaledes knap halvt saamange 

 Rør, men de ere da ogsaa større, navnlig betydeligt videre. Hos Myrmica er Rørenes An- 

 tal ringere, ligesom de ogsaa ere smækkrere og mindre forgrenede. 



At det er disse Kjertier, H. .Meckel (1. c.) mener med sine »untere oder hintere 

 Speicheldrüsen«, sees let af hans Beskrivelse med tilsvarende, noget raa Tegning (F. 17). 

 At han derimod ikke har kunnet folge dem til deres Mundinger i Svælget, forklares ved 

 disses skjulte Leie, og til at henføre Brystspyttekjertlernes fælles Udforingsgang til dem, er 

 han maaskee bleven ledet derved, at disse Kjertiers histologiske Bygning i visse Henseender 



