292 



ligner de nederste Spyttekjerllers (Brystspyttekjertlerne) hos Honningbien, hvis Udforingsgang 

 jo ogsaa aabner sig under TungeJdappen. 



De malpighiske Kar (T. 1. F. 1 og 2 i) aabnc sig i den nederste Ende af 

 Duodenum; iios Formica, som hos Piezaterne i Ahnindeiighed, er deres Antal ikke ubety- 

 iigl, og deres Længde er lier omtrent lig Krumtarmens og Tyktarmens tilsammen. De be- 

 staae af en Tunica propria, som paa sin indvendige Side er beklædt med et Epithelium af 

 meget store, klare Celler med tydelige Kjerner, men som oftest kun eet Kjcrnelcgcme; 

 nogen Tunica intima, der som en fælles indre Væg skulde begrændse Epiliieliet, har heller 

 ikke jeg*) kunnet iagttage. Mod en saadan Hindes Tilstedeværelse taler ogsaa den Omstæn- 

 dighed, at Epitlieliets indre IJegrændsningslinie ved et Længdesnit faaer et bolget Udseende; 

 derimod vise de enkelte Celler en eensartet, svagt guuUaden, smallere eller bredere Zone, 

 en Cuticula, som omgiver hele Cellens frie indre Side (T. 1. F. 3 og i). 



Væsentlig Uygningsforskjel mellem de forskjellige Ror eller mellem de enkelte Rors 

 Ende og llod har jeg ikke 'undet i denne Familie (jfr. F. 3 med 4); kun forekom Cellerne 

 ved Roden mig slorre, men dette skyldes sandsynligviis Rorets større Vidde forneden. 

 Derimod ere de som oftest alle stærkt safrangule fra Roden et godt Stykke udefter, men 

 denne Farve, der forresten snart taber sig, naar Tarmroret har ligget lidt i Vand, skyldes 

 nærmest de talrige, i Cellernes Masse indleirede, gule Elemenlarkugler. Desuden findes 

 ofte, dog kun i Hodenden, slørre, kugleformige, gule Legemer (indtil -,'5 af Rorets Vidde), 

 af hvilke de storste synes at bestaae af talrige, straaleformigl stillede Smaastave, som maa- 

 skec kunne ansees for vordende Urinchrystaller, af hvilke sidste man da ogsaa seer en Deel i 

 samme Ende af Roret. 



Antallet af de malpighiske Kar er \\ü% Formica særdeles afvexlende, ei blot efter Arter, 

 men ogsaa efter Kjon og Individer. Hvad Kjønnene angaaer, da findes det største Antal hos Hun- 

 nerne [Form. «»x/!aÇ 33—34; rufa% 18—25, ^ 17—19; m'^m ? 2^ \ flava ? 17—24; fuligi- 

 nosa^ 16 — 2b;fusca Ç og herculanea 5 16); færre have Hannerne (Form. exsecta og nigra 

 14; flava 6 — 16); dog have Arbeidere af Arter med forholdsviis meget lille Bagkrop ofte 

 endnu færre (Form. flava i Reglen 7— 8). 



Hos Myrmica ere Rorene længere og smækkrere, men Antallet er hos begge Kjøn 

 ogsaa kun se,\, og kun hos smaa Arbeidere (Myrm. cæspihon) forekomme der endnu færre, 

 saaledes hos den anforte Art kun fire; dog kan ogsaa hos de større Former (Myrm. cæspi- 

 ium Ç) undertiden et af Rørene mangle, maaskee paa Grund af Sygelighed; idetmindsle saae 



H. Meckel iiegter ogsaa (1. c), i Modsætning til den ældre Meckel, Tilstedeværelsen af nogen egent- 

 lig Tunica intima; ligesaa lidt liar Leydig (l.ehrb. d. Histol. g -iiC og 431) fundet nogen anden in- 

 dre liegrændsning end en «Zona pellucida» eller "Cuticula». 



