293 



jeg i et saiidunl Tilfælde, hvorledes et af de fem tilbageblevne Ror var sa'rdelcs kort og i 

 Spidsen stærkt kugleformigt opsvulmet. 



Ilos Portera fandtes Antallet at være otte, og oftere saaes i flere eller færre af Uø- 

 rene benimod Rodenden aflange Conglomerater med ujcvnt Omrids, af en mælkebvid Farve 

 (jfr. Leydig 1. c. g 431 F. 232 A); den modsatte Ende af Roret kunde nu være beelt fuld 

 af smaa, runde, hvide Legemer, der, efterhaanden som de gled ned mod Rodenden, sam- 

 lede sig i disse Conglomerater, hvoraf flere saaes i uforandret Skikkelse at ligge i Kriim- 

 tarmen og Tyktarmen. 



Ram do h r (Abhandl. üb. d. Verdauungsw. d. Ins.) angiver Antallet af de maipighi- 

 ske Kar hos Form. ru/a til l2 — Iß; paa Afiiiidningen (T. li. F. 3) findes der li, og støt- 

 tende sig til denne er det sandsynligviis, at II. Frey og R. Leuckart (R. Wagner Lelirb. 

 d. Zoot. II p. 101) sige, at Formica har li ullarngefässe«. 



Léon Dufour (1. c. p. 481) bar hos Form. pubescens fundet 25 — 30 malpigbiske 

 Kar, hos Myrmica nme douzaine au plus«, medens jeg aldrig bar fundet fiere end sex hos 

 denne Afdeling af Myrernes Familie. 



Strubekjertlerne (T. 1. F. 11-13). I Kanten af Strubepladerne (F. 11 b) fin- 

 des paa den nedadvendte Side en Mængde Smaahuller, stillede i flere Rækker bag hveran- 

 dre, i hvilke Udføringsgangene fra en Deel frie Kjertelceller udmunde. Disse Celler, som 

 tilsammen, dog, ligesom ved Læbekjertlerne, hver Kjertel for sig, ere indesluttede i en fælles, 

 tynd, simpel Hinde, ligne ogsaa i de fleste andre Henseender Læbekjertlernes, saaledes 

 baade i den næsten kuglerunde Form og i deres Udføringsganges Længde og Indsænkning i 

 Væggen, samt deri, at de hver have deres egen Udforingsgang ; forskjellige fra dem ere de 

 derimod ved deres mørkere Farve, ringere Størrelse, navnlig med Hensyn til Kjernerne, 

 hvorved de ere lette at skjelne fra hverandre, selv naar de ved Hovedskallens Aabning 

 og den sædvanlige Bristning af begge Kjertiers tynde, omsluttende Hinder komme til at ligge 

 sammenblandede. Ogsaa her kunne to Kjertier voxe sammen (F. 13). 



Kindbakkekjertlerne (T. 2. F. 5, 10 og T. 3. F. 3 — 5) udmunde med en kort 

 Udforingsgang i den Indskjæring i Chitinmassen, sum findes ved Kindbakkernes Rod paa 

 den øvre Halvdeel af disses ydre Flade. Kjertiernes afsondrende Deel bestaaer i Almin- 

 delighed af een større og flere mindre Cellemasser med talrige Kjerner, der atter have sær- 

 deles talrige Kjernelegemer (indtil tredive), men hvor de oprindelige Cellers Vægge knap 

 ere til at skjelne; tilsammen ere disse Kjertelmasser omgivne af en fælles, tynd Hinde. 

 Fra dem udgaae, men kun til den ene Side, der vender mod Beholderen, mange korte, 

 tynde, i Hobe samlede Udføringsgange, som aabne sig i den tilsvarende Side af Beholderen. 

 Denne er forboklsviis meget stor, stærkt rynket og omgiven af en tynd, klar Beklædning, 

 uden tydelige Kjerner eller Celleinddeling; det gjenneniskinnende Indhold giver den en guul 

 Farve. Kjertelmassen selv er endnu innrkere, og bliver ved sin rødgule Farve, som skyldes 



