294 



de Elementarkugler, som findes i Cellemassen, let kjendelig, naar Kindbakken rives ud af 

 sit Leie, og Kjertlen da, som det i Reglen skeer, følger med. 



Mellem de enkelte Arter og Slægter findes kun nogen Forskjel med Hensyn til Be- 

 holderens og Kjeruens Storrelsesforliold'), deels indbyrdes, deels i Sammenligning med Kind- 

 bakkerne; saaledes har Form. flava Ç (T. 3. F. 5) en meget lille, kolleformig Beholder. 

 Hos Myrmica bestaaer Kjertelmassen af flere Portioner, idet Celleinddelingen her er 

 tydeligere. 



Fra denne almindelige Typus danne Kindbakkekjertlerne hos Form. fuliginosa en 

 mærkelig Undtagelse, idet baade Beholderen her opnaaer en forbausende Størrelse, og Kjer- 

 telmassen derhos ikke længere er samlet paa samme Side af Beholderen, men Kjertelcellerne 

 spredte i smaa Hobe over dens hele Overflade") (T. 3. F. 3). Kjernerne have desuden 

 kun ganske faa Kjernelegemer (F. 4), Beklædningen paa Beholderens Vægge er forholdsviis 

 endnu tyndere, og endelig er Kjertelmassen her ganske vandklar. Paa F. 4 sees ogsaa tyde- 

 ligt, hvorledes Udføringsgangene, i Modsætning til hvad der er Tilfældet ved Læbe- og Strube- 

 kjertierne, kun ere tragtformige Forlængelser af Cellernes Vægge. 



Bagbrystkjertlerne (T. 3. F. 6—8). Disse Kjertier opnaae deres høieste Udvik- 

 ling hos Arbeideren af Form. fuliginosa, som jeg derfor vil foretrække at begynde med. 

 Paa Bagbrystets Sider altsaa, lige ovenover Hofterne, ved Foreningen med Segmentum me- 

 diale ***), findes en bred Fordybning, hvis ydre Halvdeel kun er af ringe Dybde, men stærkt 

 haaret, hvorimod dens indre Deel pludseligt stiger med en brat Indsænkning op i Bagbry- 

 stet. Denne Indsænkning (F. 7) er paa alle Sider fri og indvendigt i Midten besat med 

 lange Børster, der rage op i den, uden dog at naae ud over Mundingen; men idet deres 

 Spidser nærme sig hverandre, danne de en omvendt Ruse, som spærrer Adgangen til Ind- 

 sænkningens Bund for fremmede Legemer. Denne Bund er meget ujevn, idet mørke, stær- 

 kere chitiniserede, flade Partier afvexle med lysere, mere hindede og mere buede, i hvilke 

 sidste de lange, tynde Udføringsgange fra Kjertelcellerne udmunde. Cellerne ere frie, en- 

 kelte eller dobbelte, og ligge, hver Kjertel for sig, sandsynligviis indesluttede i en fælles, 

 tynd Hinde, lidt bag Indsænkningens Bund. Kjernerne ere kun smaa, hver med et Kjerne- 

 legeme, og Udføringsgangene ere, ligesom ved Kindbakkerne, simple tragtformige Fortsæt- 

 telser af Cellernes Vægge. 



") Paa Afbildningen af Kindbalitcen hos Ponera (T. 2. F. 12) er kun Beholderen fremstillet, da det ikke 

 er lykkedes mig under Præparationen, at bevare Kjertelmassen i sit naturlige Leie og Sammenhæng. 



") Herved kommer denne Arts Kindbakkekjertel mere til at ligne Honningbiens, hos hvis Arbelder dens 

 Rumfang omtrent udgjør to Trediedele af Kindbakkernes , og hvor den er af en mælkehvid Farve, 

 som skyldes Cellemassen, der i et sammenhængende Lag omgiver Beholderen. 



") Angaaende denne Betegnelse af Brystets bageste Deel henvises til Indledningen til det faunistiske 

 Afsnit. 



