296 



Beskrivelse, komme vi først til ile frie Kjertelror (F. 11 a), der altsaa ere tvende udeelte 

 (kun meget sjeldent udsende de en lille Sidegreen, eller ere spaltede i Spidsen), vandklare 

 Rur, som i Midten gjennemløbes af den tynde Udforingsgang , der optager Giften fra de 

 store, uregelmæssige Celler med deres store Kjerner og talrige Kjernelegemer (F. 12 frem- 

 stiller Enden af et saadant Ror hos Form. fuliginosa $). Efter at de have forenet sig, 

 træder det fælles Ror indenfor Tunica propria paa Beholderen, lidt oveufor dennes Hals, og 

 stiger da, uden at gjennembryde Tunica intima, forst opad langs Beholderens Væg mod 

 dennes Spidse , bøier sig derpaa nedad mod sit Udgangspunk, stiger saa atter i Veiret, og 

 bliver saaledes mange Gange ved, indtil det tilsidst indmunder i Tunica intima. I Begyn- 

 delsen er Røret simpelt, men snart begyuder det at udsende Sideror, forst kortere, senere 

 længere; først med lange Mellemrum, senere det ene næsten umiddelbart efter det andet. 

 Baade Hovedroret og Siderorene, de sidste overeensstemmende med den Deel af Hoved- 

 roret, hvorfra de gaae ud, variere betydeligt, efterhaanden som de nærme sig Indmundingen 

 i Tunica intima. Først ere de uden kjendeligt Epithelium, og der sees kun under- 

 tiden smaa, utydelige, klare Legemer med talrige Elementarkugler (F. 1-1), som med deres 

 Spidse staae i Forbindelse med Roret, og maaskee kunne ansees for en Levning af eller 

 en Tilnærmelse til et virkeligt Epithelium. Senere hen, efterhaanden som Sidcrorene blive 

 tættere (F. 15), bliver ogsaa Epitheliet baade paa dem og Hovedrøret kjendeligere, men op- 

 naaer dog aldrig nogen synderlig Tykkelse. Cellernes Vægge ere dog meget vanskelige at 

 iagttage, men Kjernerne træde tydeligt frem som vorteformige Ujevnheder paa Rørenes Yder- 

 side; selve Væggene af Kjernerne ere særdeles tynde og klare , og Kjernelegemerne, 

 der ere tilstede i et Antal af fire til syv i hver Kjerne , faae da Udseende af Smaahobe af 

 frie Elementarkugler (F. 16). Forresten kunne Siderørene atter udsende Smaagrene, eller 

 spalte sig lavere eller hoiere oppe. 



Det er yderst vanskeligt at faae Beholderen hos Form. rufa ^ at see fyldt med 

 Gift; thi selv om det lykkes pludseligt at dræbe Dyret eller afklippe Bagkroppen, uden at 

 det faaerTid til at udsprøite Giften, vil dog Beholderen næsten altid tommes ved Aabningen 

 af Bagkroppen ; lykkes det imidlertid at see den udspilet af Giften, da vil man ogsaa see, 

 hvorledes alle mellem de to Hinder indesluttede Ror ligge sammen som en Pude paa den 

 ene Side af Beholderen, sædvanligt knap indtagende en tredie Deel af Overfladens Omfang. 

 Beholderen selv er af en ægformig Skikkelse, og omgives af en dobbelt Tuuica; men Mu- 

 sculaturen er hos Form. rufa i^ meget svag; dog sees oftest en større eller mindre Deel 

 af den omgiven af flade, smalle, paatvers løbende, parallele Muskelfibre. Paa Grund af 

 denne ringe Uvikling af Musculatur maa vel Udsprøitningen af Giften nærmest bevirkes ved 

 Tryk af Cloakens tykke, muskuløse Vægge. Beholderens Udføringsgang er kort, men meget 

 tyk og stærkt tverrynket, dog uden Spor til ÎMuskler. 



1 Forbindelse med Udføringsgangen og indsænket lige ved dennes Overgang i 



