312 



snarere kun den sidste, hvilede denne Families Systematik for længere Tid. Forst Nylan- 

 der (Adn. in Mon. Form. bor. Enr. i Aet. soc. scient. Fenn. I84G og Add. alt. 18i7) bragte 

 den et godt Stykke videre, men idet lian deelte de gamle collective Arter, undgik han vist- 

 nok ikke den anden Yderlighed, at gjøre for mange Arter. Dette, mener jeg, har været Tilfældet 

 med hans i^oraj. congerens{p.20&), som han tilmed dengang kun kjendte af Arbeidere, skjøndt 

 man heller ikke kan negte, at mnrke Exemplarer af denne af mig som Varietet betragtede 

 Form have et fra den sædvanlige Form. rufa aldeles afvigende Udseende. Senere harMayr 

 (Form. Austr. p. 60) opstillet tilsvarende Former for Dronningen og Hannen, der skulle ud- 

 mærke sig ved stærkere Behaaring og mattere Farve, to Forhold, som staae i nær indbyr- 

 des Forbindelse. Men for det første er der Overgang imellem disse to Former, og dernæst, 

 hvad der vel er værd at lægge Mærke til, ere de opstillede Characterer Indbegrebet af al 

 iagttagelig Forskjel mellem dem; der er ikke engang Forskjel i Habitus, som ellers adskiller 

 to nok saa nær staaende Arter. Af den Nylander'ske Form. rufa have senere Förster 

 (Hym. Slud. H. 1. Form. p. 13, l-j, 21) og Schenck (Beschr. nass. Ameis. p. 23, 25, 28) 

 udskilt, den Forste Form. polyctena og truncicola, den Anden Form ■polyclena og piniphila, 

 men disse Arters Mangel paa Berettigelse, som forresten selve Beskrivelsen*) gjør tydelig, 

 liar allerede Mayr overbeviist sig om ved Sammenligning med Originalexemplarer. 



Det er naturligt, at en saa udbredt og i saa stor Mængde forekommende Art vexler 

 betydeligt ikke blot i Storrelse og Farve men ogsaa noget i Form. Angaaende Størrelse 

 og Farve henviser jeg til Diagnoserne ; i Henseende til Form er det navnlig Skjællet, der 

 er betydelig Afvexling underkastet baade hos Hun og Han, idet hidsænkningen i dets Rand 

 snart kan reent forsvinde, snart blive særdeles dyb og skarp. 



Denne Myre er den almindeligste i vore Naaleskove, hvor den opfører sine indtil 

 fem Fod over Jorden ophoiede, kegleformige Tuer, med meer eller mindre dybe Fortsættelser 

 under Jorden. Tuen har oftest som Kjerne et Træstød, der, ligesom den hele underjordiske 

 Deel af Reden, er gjennemgnavet med indbyrdes forbundne, uregelmæssige Gange, og be- 

 staaer desuden af sammenslæbte Smaagrene , Gran- og Fyrre-Naale, Knopskjæl o. s. v. Re- 

 den anlægges i Almindelighed fra forst af under Mos paa Foden af et Træ eller endnu of- 

 tere af en Stub, hvilken sidste da efter kortere eller længere Tid bliver heelt tildækket af 

 de hidforte Smaagrene o. s. v. ; dog kunne Tuerne ogsaa anlægges paa den bare Jord, men 

 blive da sjeldent videre hoie. Undtagelsesviis finder man ogsaa denne Myre under Stene 

 eller byggende i lave Brinker. Den har navnlig hjemme i Naaleskove, og, hvor der er blan- 

 det Bestand, søger den helst Naaletræ-Partierne; men ogsaa i Skove med reen Løvtræ- 



■). Dette gjæUler ialfuld for Forsters Vedknmiiiciiilp; Sclienck's Arboiile, der tildeels sltitler sig paa Fur- 

 sters, tiar jeg ikke kunnet overkomme. 



