374 



virkelig staaer Slægtens typiske Art (D. producta) saa nær, at der kan siges at være et 

 sandt Slægtsfælledsskab imellem dem. 



Dinematura producta [Mail), Tab. VII fig. 13, har altsaa følgende Synonymer: 



1780. Ein sehr sonderbarer Seelaus vom Ilemorfisch: Herbst, Schriften d. Berlin. Ge- 



sellsch. nat. Fr. I p. 56 tab. 3. 

 1785. Caligus productus Malier: Entomostraca, p. 132 tab. XXI fig. 3 — 4. 

 1835. Pandarus Lamnœ Johnston: Magaz. nat. hist. VIII p. 203 (med Træsnit). 

 1850. Ditiemoura Lamnœ Baird: British Entomostraca p. 286 tab. 33 f. 7. 

 1857. Dinemoura elongata van Beneden: Bulletin de Brux. 1857, p. 226 c. tab. 



Opholdssted: Den er iagttaget to eller tre Gange ved Færoerne, et Par Gange i 

 Kattegattet samt en Gang ved Storbrittaniens Kyst (Berwick Bay), altid paa Huden af 

 Lamna cornubica. Paa det af os undersøgte Exemplar af denne Fisk fandtes Mærkerne af 

 den i et Bælte midt ned ad Ryggen fra den bageste Rygfinne til Halefinnen. 



Størrelse: c. 21""" lang, naar de overordentlig lange Æggetraade ikke medregnes. 



Hannen er ubekjendt. 



Beskrivelse af Hunnen. Forkroppens Skjold er tyndt, hvælvet og halvmaane- 

 dannet; fortil og bagtil begrændses det af næsten lige Linier; dog er Pandepladernes 

 Adskillelse antydet ved et lille Indsnit i Midten, og Bagranden viser sig ved nærmere 

 Eftersyn at være svagt bugtet. Ved 2 noget uregelmæssige Længdelinier deles Skjoldet i 

 3 Felter: et midterste, hvis forreste Del indtil Pandepladerne indtages af en stor, mørke- 

 brun, nogenlunde firkantet, men dog i sit Omrids noget uregelmæssig Plet*), og to Side- 

 stykker, der forlænge sig bagud, saa at de næsten give Skjoldet Form af enHalvmaane eller 

 Hestesko, og naae næsten helt hen til de store Rygblade paa den sidste Bagkropsring. 

 Disse Forlængelser begrændse mellem sig et nogenlunde firkantet Rum, som optages af 

 de to frie, hverken indbyrdes eller med Skjoldet sammenvoxne Bagkropsringe, som bære 

 det andet og tredie Par Svømmefødder. Fra den forreste Del af de samme Forlængelsers 

 indre Rand hæver sig en ganske lille tynd øreformig Plade, og en lignende sidder tæt 

 derved paa Skjoldets Bagrand. Skjoldets Længde, maalt fra Pandepladernes forreste Rand 

 til den Linie, der vilde forbinde Spidserne af dets Sideforlængelser, er omtrent lig med 

 dets Brede; det omgives, naar Bagranden undtages, af en tynd hindeagtig Bræmme, der 



') 1 denne niorke Plet kan man underliden igjen skjclne 2 morkere Pletter, der have den paa vor 

 Afbildning antydede Plads, og foran dem 2 smaa hvide Pletter. Det er temmelig vilkaarligt, at van 

 Beneden beskriver denne Plet, der for ham har vist sig som en Doppeltplet, som Øinene, men 

 det er nok muligt, at den er det sidste Spor af de sandsynligvis paa dette Livsstadium forsvundne 

 Øine. 



