400 



c) Lernœonema radiata (LesueurJ , fremdeles funden paa en Fisk af Sildefamilien, 

 nemlig Alosa tyrannus (LatrobeJ fra Nordamerikas Kyster; hvis den er rigtigen beskrevet 

 og afbildet (Journal of the Academy of Philadelphia Ilf. p. 288—89; Tab. XI. flg. I a— d) 

 hvilket neppe kan betvivles, har den fem lange og meget tynde Horn. Milne Edwards 

 har opfort den blandt sine Lernæocerer. 



Ved Tilføielsen af disse tre Arter vinder altsaa den Gruppe, hvortil Milne Ed- 

 wards's L. monilaris borte, et større Omfang og taber dog inlet i Enhed; thi alle de 

 anforle (Ore) Arter synes virkeligen at slutte sig noie sammen, og Forskjellen i Hornenes 

 Antal bliver altid en Forskjel af særdeles underordnet Betydning*). Gruppen vinder tillige 

 ved denne Sammenstilling et eget ældre Slægtsnavn, der endog vilde have Prioritet som 

 Navn for den hele Slægt, hvis det maatte ansees for naturligt, at holde dens hele Indhold 

 samlet i den Milne - Edvvardske Forstand , del vi dog ikke kunne indromme. Idet 

 Le sueur nemlig beskrev den ovenfor opførte Art som Lernæa radiata^ blev ban hild- 

 kommen vel vaer, at den kun med Tvang lod sig indbringe i de hidtil opstillede Lernæ- 

 slægter og navnligen ikke i Slægten Lemæocera, fordi »Hornene« ikke vare grendelte, men 

 enkelte; paa Grund af denne Særegenhed mente han derfor at burde foreslaae for Arten 

 L. radiata og for sin samtidig og sammesteds beskrevne Lernæa cruciata Dannelsen af 

 en egen Slægtsgruppe og foreslog at benævne den Lernæenicus. Imidlertid tilføiede han 

 dog umiddelbart derefter, at det maaskee var heldigere at ændre Slægtsmærkerne for 

 Lemæocera Blv. i dette enkelte Punkt, saaledes at ogsaa Former med ugrenede nHornn 

 kunde optages i den. Dette vilde ogsaa aabenbart være det naturligere , naar Formerne i 

 alle ovrige Forhold stemmede overeens, og den ene af hans to Arter, L. cruciata, synes 

 ogsaa uden al Vanskelighed at kunne og at burde forenes med Lemæocera; men ander- 

 ledes forholder det sig med L. radiata, der afviger saa aldeles fra Lernæocererne, og for 

 denne maatte vi altsaa beholde det afLesueur givne Slægtsnavn: Lernæenicus. Med det 

 samme Navn maa vi følgelig ogsaa betegne de tre eller fire ovenfor nævnte, saa nær staaende 

 Snyltekrebs fra Sildefiskene, medens vi forbeholde den senere givne Milne-Edwardske 

 Benævnelse Lernœonema for den af de Milne-Edwardske dertil henforte Arter, der bedst 

 svarer til de givne Slægtscharakterer, nemlig L. abdominalis, og for saadanne Former, som 

 heri maatte slutte sig nærmest til den. 



Naar Grændsen stilles paa denne Maade mellem Lernœonema M. Echo, og Lernæe- 

 nicus Les., vil det fremdeles blive til sidstnævnte Slægt at vi have at henføre to nye Snylte- 

 krebs fra Atlanterhavet, hvilke vi begge skylde lir. Skibscaptain V. Hygom og som vi 



') Hvoividt Hornenes Antal ubetinget kan antages at have Belyilning som Artsmærke, selv derom 

 faaer man ikke nogen ringe Tvivl ved de Kjendsgjerninger, der nedenfor anføres om Pennella og 

 som vise det Vaklende i denne Retning lios Arterne al' denne nærstaaende Slægt. Tre Iv\eni|darer 

 af L. Hiirattæ vise en hoiere eller lavere Rygtorn som L. Surriræi. 



