418 



har Modhagerne i samme Form og Forhold som disse samt det opsvulmede »Hoved» ogsaa 

 væsentligen af samme Form, saa vil man see, at paa disse tidligere Trin, i hvilke Bag- 

 kroppen af hine indfrængte Gjæster endnu ikke har forlænget sig ud igjennem Værten, ere 

 »Hovedet» og Modhagerne endnu ikke uddannede til de stærke Hæfte- og Fastholdnings- 

 redskaher. Ved skridtvis gjennem vore Figurer 1, m, n, at forfolge Formen tilbage til det 

 yngste Trin, vi have fundet (o), vil man let see, hvorledes Modhagerne efterhaanden ud- 

 dannes og forme sig af en udkrængning fra Underfiaden af ungens Céphalothorax, og lige- 

 ledes, at det med saa talrige Udvæxter besatte kugleformede »Hoved» væsentlig skyldes en 

 lignende Udbulning og Udkrængning fra Underfladen af den forreste Del af Céphalothorax, 

 hvorved det andet Antennepar (a") efterhaanden skydes op paa Rygsiden af Dyret. Endelig 

 bliver man vaer, at netop det hvælvede langstrakt -ovale Parti, der findes paa Rygsiden 

 af »Hovedet», selv paa de gamle Penneller, og de Pigmenlpartier og Stænk, der begrændse 

 eller gjenneraskjære det, betegne ligefrem Dyrets oprindelige Thoracalparti og de Ringe, 

 der sammensætte det eller følge efter det. At det i de ældre Stadier ubevægelige andet 

 Antennepar i disse er aldeles bevægeligt og Svømmefødderne fuldt saa vel udviklede, er en 

 Selvfolge , ligesom vi ogsaa have kunnet overbevise os om , at de paa de seneste Stadier 

 ikke iagttagne indre Antenner samt Kjæbedele og Kjæbefødder ere tilstede (see Fig. 32 m. ß 

 og 32 o.ß). 



Paa det af os iagttagne tidligste Udviklingstrin frembyder den spæde Permella eller 

 Pennellalarven, som man vel tnr kalde den, paa den ene Side en ikke ringe Analogi med 

 Lonchidiumslægten; men paa den anden Side, idet Pennellen paa dette Stadium ligesom 

 er bleven afklædt alle de Udvæxter og Udviklinger, der give det udvoxne Dyr sit eiendomme- 

 lige og abnorme Udseende, frembyder den ogsaa en næsten ren Krebsdyr- og specielt 

 Copepod-Form. Hvad vi her have iagttaget af Udviklingen af Hornene og de øvrige Udvæxter 

 fra Hovedet, har ledet os paa den Tanke, at disse Dannelser vistnok snarest maae sam- 

 menlignes med de hos Pandarincrne saa ofte forekommende Knuder eller Puder og andre 

 analoge Dannelser paa Undersiden af Skjoldet, paa hvilke vi i det Foregaaende oftere 

 have havt Leilighed til at henlede Opmærksomheden. 



Hannerne til Pennellerne, ligesom til den hele Pennellagruppe, have hidtil und- 

 gaaet Naturforskernes Opmærksomhed*); hvad vi kunne bidrage til at oplyse dette dunkle 



■) Rigtignok hedder det hos Milne Edwards i histoire des Crustacés t. III p. 522: "le mAIe est très 

 petit, presque sjdiérique et porte à sa portion antérieure un suçoir conique garni de quelques 

 appendices stjlil'ornies et à sa face inférieure deux pairs de mains subchélifornies très-grosses, à 

 l'aide des quelles il s accroche à la femelle" ; men da denne Angivelse er saa aldeles enestaaende 

 og liverken knyllct til noget Citat af en anden Forl'uUer eller støttet ved en nærmere Paapegning af 

 den Art af Pennella, hos hvilken Hannen skulde være paavist, ere vi tilbøjelige til at troe, at den 



