422 



crebro delphini magnitudinein excedenli, sub pinna adflgit aculeo, lanloque infestât dolore, 

 ut etc.) have ment en Pennella, og navnlig den i det foregaaende omtalte P. filosa Linn. 

 üet er saameget mere besynderligt, at paa begge Sider en saadan Misi^jendelse har kunnet 

 tinde Sled for Thunflskens Vedkommende, som vi see, at den fortræffelige Rondelet ikke 

 blot har trulfet det Kiglige og beskrevet baade Dyret og Stedet saa charakteristisk , som 

 man for den Tid kunde ønske det, men ovenikjøbet har givet en meget erkjendelig Træsnits- 

 figur af Dyret, der paa een Gang viser, at dette hverken kan søges mellem Fiskenes sæd- 

 vanlige iiOestri» eller mellem Pennellerne. Naar vi efter disse Bemærkninger til Slutning 

 endnu her meddele Rondelets egne Udtryk, skeer dette ikke alene til iiestyrkelse af vor 

 .Mening, men ogsaa for at vise, hvilken autoplisk ng objectiv Kjendskab Rondelet havde 

 til dette Forhold, fremfor hans Forgængere og Efterfølgere. 



I G. Rondeletii De Inseclis et Zoophytis liber, caput VIII, de Otstro sive Asilo 

 (marino) hedder det nemlig om det ovenfor givne Citat af Aristoteles V. cap. 31: »Qvæ 

 brevis est, et non satis explicata Asilï uotio, ex qua Asilum nunquam penitus nossem, nisi 

 sub Thynni pinna, quæ ad branchiarum est scissuram, affixum conspexissem æstuante cani- 

 cula. Ergo ex ipsa avioipiu sic fusius depingi polest. Fro ore tubulum sive Oslulam 

 habet, pro corporis ratione longam. L'trinque sitæ sunt veluti manus duæ, quæ ad os flec- 

 luntur; sequilur alvus cum incisuris, cui affivi sunt sex pedes, duo, qui in extrema alvo 

 sunt, crassiores et longiores, qui ulrinque locali, paulo minores, reliqui duo, qui magis 

 in lateribus sunt, omnium minimi. Ore sive fistula, scorpionis terrestris caudæ, pedibus 

 ejusdem brachiis similis est, alvo et magnitudine, araneo. Ut Polypi acetabulis, ila hic 

 ore adhæret parti molliusculæ et pingvi sub pinna ila tenaciter, ut avelli integer non possit. 

 . . . Cur sub pinna hæreat, in causa est partis molliludo, pinguiludo et sangvinis copia«. (Edit. 

 Lugdun. Batav. JMDLIIII p. 112., cfr. librum de Piscibus ejusd. edit. p. 576: »Sed de 

 Asilo alias, cujus veram efflgiem in orcyno*) depinximus supra branchialem pinnam, qui 

 sub pinna videri non possit»). Rondelet har altsaa ligesaavel som .\ristoteles holdt denne 

 Snyltegjæst lydelig udenfor de snyltende Oskabjørne, hvilket ikke er Tilfældet med en anden 

 Iagttager fra samme Tidsrum, nemlig Be Ion, der ikke af Autopsi har kjendt noget til 

 Thunflskens Snyltere (cfr. Pet. Bellonii Cenomani De aqvatilibus libri duo, Parisiis 

 MDLIII p. 442—43 f.) 



XIX. Lernæopoda Blainv. 



36. Lernæopoda eloiigata (Grant) ($ $). 



(Tab. XV, fig. 37.) 

 Denne iøvrigt velbekjendte Art have vi ogsaa draget med ind i vore Undersøgelser, 

 da vi see os istand til at meddele nogle Oplysninger om dens Udvikling. Foruden nogle 



') Orcymis er Thunfisken, navnlig de meget store Individer af denne. 



