426 



denlig smaa hornagtige fremspringende Dele — rimeligvis det sidste svage Rudiment af 

 Antennerne. Til Lemmer og lignende Dele have vi forresten intet Spor seet. 

 Æggesækkene ere hos yngre Exemplarer blot krummede i en Halvbue, hos ældre snoede 

 i to eller tre Omvrid paa en ganske lignende Maade som hos foregaaende Art. Det 

 storste Exemplar har en Brede af H"™, uagtet Sideforlængelserne ere bøiede ned mod 

 Bugen og Dyret altsaa egentlig ikke viser sin fulde Brede. 



Foreløbigt vil Slægten Tanypleuius vel kunne charakteriseres kortelig saaledes: 

 Tanypleurus nab. dignosuitur (fæmina) corpore depresso, lalissimo, utrinque in pro- 

 cessum digitatum , cornu alcinum referentem , sub ventrem infiexum , producto, peduncu- 

 loque brevi, corneo, simplici vel duplici, scopum cirrhosum eraittente et ex anteriore corporis 

 parle exeunle , hospiti affixo; sacculis ovigeris circinnatis. Pedes maxillares et abdomi- 

 nales, ut videtur, desunt. (Mas ignotus.) 



T. alcicornis nol. In branchiis Cyclopteri spinosi Fahr, vitam degit. 



XXII. Ilerpyllobius Stp. ^ Ltk. 



39. llerpyllobiu«« arcticus Stp. & Ltk. (J). 



(Tab. XV, fig. 40.) 



Det er ved vore og Prof. Brühls Undersøgelser godtgjort, at der selv hos egentlige 

 Lernæer, Lerneæniker, Penneller og Lernæocerer, hvor gamle de end blive, findes lydelige 

 Spor saavel til Følere og Kjæbefodder, som til Bagkropsfødder; hos den foridiggende Form, 

 hvoraf vi fra Tid til anden have fundet liere Exemplarer paa grønlandske Annelider af 

 Slægterne Lepidonote og Terebellides, have vi derimod forgjæves søgt saadanne Dele , og 

 den gamle ved hine undersøgelser ophævede Paastand, imod hvilken Prof. Brühl har polemi- 

 seret saa ivrigen, at de laveste Lernæformer savne ethvert Spor til Lemmer og lignende 

 Dele, synes derved igjen at finde en Bestyrkelse. Denne mærkelige Lernæ sidder paa 

 Rygsiden af Annejider, sædvanligen nær ved Roden af en Fod, og bestaaer af to meget 

 forskjellige Hovedpartier, der staae i Forbindelse med hinanden ved en yderst tynd Stilk, 

 omkring hvilken Annelidens Hud slutter sig saa fast og tæt, at det er vanskeligt at skjelne 

 imellem Gjæstens og Værtens Dele. Den udenfor Annelidens Ryghud liggende Hoved- 

 del, som man uden en nøiagtigere Undersøgelse let kunde antage for at være det hele Dyr, 

 opnaaer i det høieste en Størrelse af 2"" (foruden Æggesækkene); den er snart næsten 

 kuglerund, snart lidt oval eller noget sammentrykt (især hos yngre Individer), undertiden 

 endog pæreformet. De to Æggesække, der som Afbildningerne vise, ere af meget for- 

 skjellig Form og Størrelse, udgaae fra to Forhøininger, som ved Grunden ere omgivne af 

 en fastere Ring, og mellem hvilke man endnu seer et lille fremragende Punkt (maaskee 



