438 



ovormange fortræffelige Oplysninger om Nordhvalens Forekomst og Levemaade, der 

 endog til forskjellige Tider ere tilveiebragte af Hvalfangerne, og livor overordenlig meget 

 Zoologien endog i den Henseende skylder Mænd som Scoresby, Manby, Zorgdrager og 

 Martens, ligger det dog i Sagens Natur, at det Billede af Hvalens Færden i dens hjemlige 

 Have, som vi skulle danne os alene' efter de ad denne Vei erhvervede Efterretninger, maa 

 blive til en vis Grad ufuldstændigt, og at \i for at erholde Oplysning om Hvalen i den 

 større Deel af Aaret, i hvilken den ikke er udsat for Hvalfangernes Forfølgelser, maae tye 

 til saadanne Lande, ved hvis Kyster den forekommer, og hvor den med Lethed kan iagt- 

 tages Aar ud og Aar ind til enhver Aarstid. Men hertil egner neppe noget Sted sig bedre 

 end den Deel af Grønlands Vestkyst, langs hvilken de danske Kolonier ere beliggende. 



Vel er Hvalfangsten , som fordum afgav en viglig Erhvervskilde for Fleertallet af 

 disse Kolonier, lidt efter lidt ophørt ved dem alle med Undtagelse af en eneste, Holsteins- 

 borg; men Hvalen indfinder sig dog endnu stedse regelmæssig ved Kysten, og medens den 

 saaledes endnu aarligeu kan iagttages der, er der tillige ved den tidligere Fangst vundet en 

 Skat af Erfaringer om dens Forekomst netop langs den samme Kyst i ældre Tider. Hval- 

 fangsten blev nemlig fra de danske Kolonier ikke drevet med Skibe i rum Soe, men fra 

 saakaldte "Hvalfangerloger« eller »Hvalfangeranlægci paa det faste Land, der vare forsynede 

 med et til Stedets Befolkning svarende større eller mindre Antal fuldstændigt udrustede 

 Hvalfangerslupper og med de til Spækkets Udbrænding nødvendige Indretninger, og som 

 altsaa ganske vare at betragte som fastliggende Hvalfangerskibe. Ligesom paa disse fra 

 Toppen af Maslen, holdtes der ved Logerne stadigen Udkig efter Hvalerne fra et eller andet 

 af de omliggende Fjelde. Saasnart en Hval opdagedes , og Veirliget og Isen tillod 

 det, bleve de færdig liggende Slupper satte i Soen, og den dræbte Hval bugseredes 

 ind til Land, hvor Flensningen (Afspækningen) foretoges. Sluppernes Besætninger, Har- 

 punererne deri indbefattede, vare for største Delen Grønlændere; men selve Anlæggenes 

 Bestyrelse var stedse overdraget til danske Betjenter, som vare forpligtede til noiagtig og 

 daglig at optegne, hvad der forefaldt ved Anlægget, og man finder derfor i deres Journaler, 

 som aarligeu nedsendtes til Koloniernes Bestyrelse i Kjobenhavn, ikke blot anført de Hvaler, 

 der bleve dræbte eller gik tabte (forliistes, som det kaldes) efter at være blevne harpunerede, 

 men i Reglen ogsaa dem , som kunde iagttages fra Udkigsfjeldene , selv om Veirliget ikke 

 tillod at udsætte Slupperne, og leilighedsviis er der endog optegnet forskjellige ikke 

 uvigtige Bemærkninger om de fangede eller seete Hvaler. Er det saaledes paa den ene 



