448 



mer sønden om Sydspidsen af Grønland østerfra ind i Davisstrædet, folger vel Kysten op 

 til Holden af Kolonien Frederikshaab (G2°), men spredes i Reglen og forsvinder, inden den 

 af Strømmen kan fores lamgere nordpaa, saa at det endog allerede er sjeldent at see 

 den ved Godthaab'). Man feiler vel neppe, naar man seer mere end et Tilfælde i denne 

 Overeensstemmelse mellem Vestisens og Grønlandshvalens Ildbredning. Hvalens Forkjær- 

 lighed for Isen og de iisfyldte Vande synes fuldkommen at forklare, hvorfor den, naar den 

 lienad Vinteren drager noget længere sydpaa, dog ikke udstrækker sine Vandringer til den 

 Deel af Havet sønden for Sukkertoppen, som næsten altid er saa godt som iisfri. Paa 

 den anden Side er det heller ikke vanskeligt at paavise Grunden, hvorfor den overhovedet 

 ved Efteraarets Slutning forlader sine Sommerstationer i de meget hole Bredder nær ved 

 Polen; thi om Vinteren vilde den øiensynligen der staae Fare for at qvæles under det 

 umaadelige, sammenhængende lisdække, som til denne Aarstid lægger sig over den største 

 Deel af Polarhavet og Baffmsbugtens nordligste Deel. Selv paa dens sydligere Vintersta- 

 tioner synes en saadan Skjæbne i enkelte Tilfælde at kunne træffe den; thi i en haand- 

 skreven Indberetning fra »Ober-Kjøbmand« Geelmuyden om en Reise til Grønland, som 

 han foretog i 1750 paa Skibet »Jubelfesten«-), have vi fundet anført, at der dette Aar 

 havde vårret en aldeles usædvanlig Masse lis i Discobugten, som var bleven liggende langt 

 ud paa Aaret; at Fangsten derfor idelhele havde været meget slet; men at Grønlænderne 

 havde havt det Held ved Hunde- og Hvalfisk-Øerne i Indløbet til Discobugten at linde ikke 

 færre end 14 Hvaler, »som af sig selv under Isen har maattet crepere«, ved 

 hvilke Ord der neppe kan forstaaes andet, end at disse Hvaler havde forvildet sig ind under 

 Dugtens faste lisdække og vare qvalte, eller om man vil, druknede der. 



Det er imidlertid ikke blot den lovbundne Regelmæssighed, hvormed Hvalen i vore 

 Dage indfinder sig langs Grønlands Vestkyst, som fremgaaer af den ovenfor givne Frem- 

 stilling. Ogsaa Spørgsmaalet, om dens Udbredning tidligere har været anderledes, har der- 

 ved, ialfald tildeels, fundet sin Besvarelse. De to i det Foregaaende meddeelte Tabeller 

 over Hvalens Ankomst og Bortgang fed Holsteinsborg og Godhavn vise jo nemlig, at den 

 idetmindste for 80 Aar siden indfandt sig nøiagtig paa de samme Steder og til de samme 

 Tider som endnu den Dag 1 Dag, at der altsaa forsaavidt ikke er indtraadt den allerringeste 

 Forandring i dens Forekomst. Søge vi Oplysning om Forholdet i en endnu ældre Tid, maa 

 det jo vistnok indrømmes, at man for dens Vedkommende ikke kan lilveiebringe lignende i 

 det Enkelte gaaende Efterretninger om Hvalen, som dem, nian besidder for de sidste 80 

 Aar, men der foreligge dog ialfald Vidnesbyrd nok til at godtgjøre, at Hvalens Forekomst 

 langs Kysten fremdeles var den samme, som nu, i Aaret 1721, da det forste danske Mis- 



') Rink, H. Grønland geogr. og sUilist. lieskrevet. '2(lct bind. Khlnn. I.s.j7, S. 123. 

 ") Det er afdøde Dr. phil. Pingel, som vi skylde Benyttelsen af delte siuivelsoin enkelte niiilre gamle 

 Papirer, Hvalfangsten i fîronUuul vedkommende. 



