450 



det Hav, hvorom Talen er. Selv om det altsaa virkelig var sandt, at den ved stadige For- 

 følgelser lod sig jage stedse længere nordpaa, havde dog en slig Indvirkning ikke fundet Sted 

 her, og dermed falder da den eneste Grund, hvorpaa man kunde ville støtte en Formodning 

 om en Forandring i dens Udbredning langs den paagjældende Kyst. Efterat Hvalfangsten 

 imidlertid engang var bragt i regelmæssig Gang i dette Hav , er man blevet ved at drive 

 den med overordentlig Iver lige til den nyeste Tid. I en lang Aarrække var del især 

 Davisstrædel og Discobugten , der vare Skuepladsen for den, og i .59 Aar (fra 1719 til 

 1778) fangede alene Hollænderne der 6986 Hvaler*). Rigtignok gjorde de politiske Om- 

 væltninger, som den franske Revolution fremkaldte, i Slutningen af forrige Aarhundrede 

 Ende paa Hollændernes Hvalfangst; men omtrent samtidigt tiltog Englæ.ndernes stedse mere 

 og mere og udvidedes, efterat de gamle Fangepladser havde begyndt at give mindre Ud- 

 bytte, fra 1817 af ogsaa til den nordligste Deel af BafQnsbugten samt til Lancasler- og 

 Barrow-Strædet. Alene i de flre Aar fra 1827 til 1830 fangedes 3391 Hvaler-), og For- 

 følgelsen dreves overhovedet med stort Held og efter en meget stor Maalestok, indtil Ud- 

 byttet for noget over en Snees Aar siden begyndte at tage af, og Fangsten derpaa gradviis 

 indskrænkedes stedse mere, saa at den nu er næsten for Intet at regne. Hvalen er saa- 

 ledes blevet ikke mindre ivrigt efterstræbt i Davi.sstrædet og BafQnsbugten end i Havet 

 mellem Spitzbergen og Grönland, og sporge vi nu, hvorledes den da har forholdt sig over- 

 for denne voldsomme, i mere end et Aarhundrede fortsatte Udryddelseskrig, saa er Svaret 

 allerede givet i den foregaaende Fremstilling; thi vi have jo seet, at den selv nu den Dag 

 i Dag stadigen viser sig indenfor de selv samme Grændser, hvor den fandtes, da For- 

 følgelsen begyndte-''), men rigtignok saa formindsket i Antal, at det neppe svarer Regning 

 at jage den, ialfald ikke paa den vante Maade med de hidtil brugte Hvalfaugerskibe''). 



For endelig at slutte denne Skildring af Hvalens Forekomst langs Grønlands Vest- 

 kyst med en kort Sammenstilling af de væsentligste Resultater, der kunne udledes af den, 

 kan det vel ansees for afgjort, 1) at Gronlandshvalen er et Trækdyr, som om Vinteren soger 

 længst sydpaa, men end ikke paa denne Aarstid fjerner sig fra den Deel af Havet, der 

 er opfyldt med Driviis og mere eller mindre spærret af større lismasser; og 2) at Hval- 



') (De Jong, Kobe), Salieth). De VValvischvaiigst, met veele Byzonderheden daartoc betrekkelyk. 

 Tveede Deel p. 113 sequ. 



^) Leslie, Jameson and Murray, NarraUve of discovery and adventure on the Polar Seas and 

 Regions &c. 3 Ed. Edingb. 1832, p. 419. 



■■•j Endnu i Aarene 1849 til 1801 fangedes der 6 Hvaler ved Holsteinsborg; i de næste 3 Aar Ilk man 

 ingen, men i Aarene 1855 og 1856 fangedes atter tre, og endelig i ISOS fire. 



*) I de seneste Aar er der, som bekjendt, fra England gjort Forsug med at anvende Skruedampere Ul 

 Hvalfangst i de nordlige polare Have og at forbinde denne Fangst med Robbeslag. Ogsaa i inde- 

 værende Aar ere adskillige saadanne Dampskibe blevne udrustede, og de tidligere Forsog maae vel 

 altsaa have betalt sig; men selv i det heldigste Tilfælde tor man dog vel neppe deraf vente sig 

 et njl Opsving af Hvalfangsten efter nogen slor Maalestok i [Saffinsbugten og Ha\el om Spitzbergen. 



