/453 



Kyst ikke er eii Hval M see. Men ogsaa i alle disse Tillælde have Ilvalerne kim lioldl sig 

 til Isen, der endnu paa den nævnte Aarstid findes i Mængde langs den omtalte Kyst, 

 medens den er fnldkommen forsvunden fra Diseobuglen. Udenfor selve IJaftinsbugten 

 endelig, i Fury- og llecla-Strædel mellem Melville-Ilalvoen og Cockburn's-Land paa 69i°, 

 traf Parry paa sin anden Heise Ilvalen i de første Uage af August og lod d. 5te August 

 en af dem fange'); men ogsaa disse Vande er endnu paa den angivne Tid fyldte med 

 lis; og medens det saaledes maa indrømmes, at man ikke ubetinget kan slutte fra Hvalens 

 Forekomst langs den ene Side af Baffinsbugten til dens Optræden langs den modsatte Kyst, 

 finder man den ialfald overalt uadskillelig fra Isen. 



Vi have ovenfor seet, at Hvalen langs Labrador -Siden af Davisstrædet gaaer ned 

 ialfald til Mundingen af Hudsonsstrædet, til den 62de og 61de Bredegrad (Resolution-Øen) ; men 

 er dette ogsaa den yderste Grændse for dens lidbredning i disse Egne, eller har den 

 ikke idetmiiidste i tidligere Tid udbredt sig endnu betydeligt længere sydpaa, heelt ned til 

 St. Lawrencebugten og Havet omkring Newfoundland? I Almindelighed antager man det, og 

 da Strømningen fører de uhyre Driviismasser ned langs hele Labradorkysten, da Isen ligger 

 omkring Newfoundlands nordlige Kyst endog indtil Begyndelsen af Mai, vilde det heller ikke 

 kunne siges at stride mod Hvalens Natur, om den paa sine Vintervandringer fulgte Labra- 

 dorkysten heelt ned til Canadas Brede og havde en Vinterstation ved Newfoundland. Til 

 Gunst for denne Mening har man sædvanlig uden videre paaberaabt sig den Hvalfangst, 

 som, længe førend Spitzbergen og Jan Mayen opdagedes, har været drevet i St. Lawrence- 

 buglen og ved Newfoundlands Kyster. Saa let er Afgjørelsen dog neppe , og om det 

 endog maaskee er rimeligt, at Hvalen virkelig har streifet saa langt ned, vil man dog ved 

 al efterforske de nærmere Omstændigheder ved Hvalfangsten i St. Lawrencebugten finde, at 

 det neppe gaaer an i alle Tilfælde at antage de der fangede Ilvaler for Nordhvaler. Man 

 maa erindre, at, om endog Newfoundland allerede meget tidligt i det 16de Aarhundrede 

 aarhg besøgtes af Hundreder af franske, baskiske og engelske Skibe, som deels indfandt 

 sig for at fiske Kabliau paa Bankerne, men tildeels ogsaa for at slaae Bobber og Hvalrosser 

 eller for Hvalfangstens Skyld-), saa var dog den hele Fart paa de saakaldle »Terres neuves« 

 eller »laTierra de los Bacallaos« en Sommerfart. Skibene ankom ved den mildere Aarslids 



') Parry, W. K. .louriial of a second voyage fur the discovery of a iiortli-west passage. London 

 '.82-1. -ito. p 301. 



^) Anthony Parkhurst, som i den sidste Trediedeel af det 16de Aarhundrede gjorde flere Ueiser til 

 Newfoundland, har i et Brev til den hekjendte H. Hakluyt, dateret »liriston den 13de Novemher 

 1578", angivet den omtrentlige Mængde af de Skibe, som dengang aarlig heseilede denne Oe og de 

 nærliggende Banker. Der indfandt sig, efter hans Angivelsei', henimod 50 engelske Skibe, omtrent 

 ligesaamange portugisiske, 160 franske og 100 spanske, foruden 20 tU 30 biskayiske Hval- 

 fangere. Jvnf. Hakluyt, Voyages, Navigations, Trafliques and Discoveries of Uie English Nation. 

 London 1600. Vol. 3 p. 132. 



