463 



og herved taber den .nf liam fremhævede Forskjel særdeles niegel af shi IJetyduing. — 

 Allerede længe førend Scoresby havde ogsaa den erfarne Zorgdrager troet at bemærke 

 Forskjel mellem de i Spitzbcrgen-Havet levende Rethvaler, og sondret mellem den egentlige 

 Westys-Vissch cUer eilandsche Walvissch og en Ztndi/s-Vissch^). Meget tydede paa, at disse 

 sidste Hvaler kom oslerfra; deels indfandt de sig navnligen i de Aar, i hvilke der var 

 meget af den saakaldte Syd-lis, som kommer østerfra og sydom Spitzbergen; deels trak 

 de sig, naar de endelig igjen forsvandt, tilbage i denne Retning, og deels vare de øiensyn- 

 ligt fremmede Ojæster ved Spitzbergen og ligesaa tiilidsfiilde, som den egentlige Spitzber- 

 genhval havde været, da Fangsten begyndte 1 Begyndelsen af det 17de Aarhundrede. 

 Zorgdrager vil fremdeles have bemærket, at disse Sydiis-Hvaler ikke havde saa tykt et 

 Spæklag som Vestiis-Hvalen, at deres Spæk desuden var gulere, blødere og mørere, saa at 

 Harpunerne ikke ville holde saa godt 1 dem som i den anden, og endelig, at de skulle have 

 været tladere paa Ryggen end hiin. Af disse Eiendommeligheder viser nu rigtignok deres 

 Vandring østerpaa netop kun deres forskjellige Hjemstavn ; deres frygtløse Troskyldighed 

 kun, at de i deres rette Hjem ikke pleicde at forfølges af Hvalfangere, og selv deres Spæk- 

 mængde, og Spækkets Beskaffenhed behøvede vel neppe at have sin Grund i en Artsfor- 

 skjellighed. Disse Særkjender bevise , hvor vigtige de end kunne være for Hvalfangeren, 

 Intet med Hensyn til Sydiis-Hvalens Ret til at gjælde som en særegen Art ; og af Mærker, 

 der kunne have nogen Betydnmg for Zoologen, anfører Zorgdrager kun den ovennævnte just 

 ikke store Forskjel i Ryggens Form. Dette Særkjende er nu visselig meget langt fra at 

 være afgjørende; men paa den anden Side tor man vel heller ikke lade det ganske ude af 

 Betragtning, især da Muligheden af en med Gronlandshvalen nærbeslægtet, men selvstændig Arts 

 Tilværelse til en vis Grad bestyrkes ved en Blyantstegning af et Brudstykke af et Hvalcranium, 

 som Statsraad Middendorffs Ledsager paa hans siberlske Reise havde fundet opkastet paa 

 Stranden ved det ochotske Hav; thi denne Tegning, hvoraf den berømte Reisende har havt 

 den Velvillie at sende os en Copie, synes at vise, at Craniet har tilhørt en Hval, som, 

 skjøndt den rigtignok ganske vist er meget nærmere beslægtet med Gronlandshvalen end 

 med de sædvanlige i det stille Hav forekommende saakaldte Sydhavs-Rethvaler, dog maaskee 

 nok kunde være en ogsaa fra hiin forskjellig Art, hvis ellers Tegningen er tro. 



Men hvad enten nu denne de gamle hollandske Hvalfangeres «Sydiis-Fisk« har 

 været forskjellig fra iiVestiis-Fisken« eller ikke, saa er det dog ialfald vist, at Hvalen allerede 

 ved Hvalfangstens Begyndelse ved Spitzbergen 4 Aar efter denne Oes Gjenop dagelse ved 

 Hudson har været ligesaa nøie bunden til Polarhavets lis der, som ved Grönlands Vestkyst, 

 og at den ogsaa der forandrede sit Opholdssted efter Aarstiderne. De physiske Forhold tillode 

 ikke ret vel, at Hvalfangsten kunde begynde i Havet om Spitzbergen førend i Slutningen af 



') Zorgdrager, Bloejenile Opkouist der Aldinie en Ilcdeiidangsclie Oioeiilandsclic Visscherey &c. Am- 

 sterdam 1720, tveede Deel, V, XIII, XIV Hnofdtstiik og dcrde Deel, I Hoofdtstuk. 



