464 



April eller Begyndelsen af Mal; men naar Hvalfangerne vert denne Tid naaede derop, fandt 

 de Hvalen i talrig Mængde, og saaledes varede det ved indtil ind i Juli, i hvilken Maaned 

 Hvalerne derpaa, ofte næsten pludseligt, ganske forsvandt; sikkerlig fordi Polarhavets mægtige 

 lisdække nu begyndte at bryde op, og Veien nord- og nordvestpaa derved blev aaben for 

 dem. Allerede de gamle Hvalfangere vidste meget godt, at de ikke turde vente at finde 

 Hvalen førend oppe paa de hoie Breder. Det var derfor fnrst, naar de kom op til Polar- 

 kredsen, at de gave sig til at fordele Mandskabet til de forskjellige Hvalbaade, at sætte 

 Harpunerne og Harpun-Linerne i brugbar Stand, at uddele Lændsere og Spækknive, kortsagt 

 at gjøre Skibet klart til snart at kunne begynde Fangsten'); og Zorgdrager fremhæver ikke 

 blot gjentagne Gange, at lishvalerne (hvad det Navn, han giver dem, da ogsaa allerede 

 antyder) aldrig forlade det iisfyldte Hav, men han soger tillige omstændeligt al gjøre Rede 

 for Grunden til denne Eiendommelighed hos disse Hvaler, i Modsætning til en anden. 

 Nordkaperen, der ligesaa lidt nogensinde vover sig op til lishavet, som hine fjerne 

 sig fra det. Spitzbergens og Jan Mayens Kyster og Bugter vare som bekjendt de Steder, 

 hvor Fangsten forst kom igang, og senere , da Sædet for den flyttedes ud i selve lishavet, 

 var det ogsaa kun i de linie Breder mellem 70 og 80', at den dreves. Selv den kun lidt 

 syd for Spitzbergen liggende Øe Bäreneiland eller Cherie-lsland synes Hvalerne ikke 

 at have besøgt, ialfald ikke i den Aarstid, da Hvalfangsten fandt Sted. Thi Stephen Bennet 

 og Jonas Poole havde fra 1603 indtil 1609 foretaget 7 Reiser til denne Øe for at slaae 

 Hvalrosser uden at der var Tale oni at forsøge nogen Hvalfangst; ja Hvaler nævnes end 

 ikke i de hos Purchas opbevarede Reretninger om de 6 af disse Reiser-); medens paa den 

 anden Side den samme Jonas Poole ikke saa saare paa sin Polarexpedition 1610 havde 

 besøgt Spitzbergen og hjembragt Efterretningen om den Mængde Hvaler, som fandtes der, 

 førend Hvalfangsten allerede Aaret derpaa kom igang der, og derpaa uden Afbrydelse i faa 

 Aar naaede en stor Ldvikling. At Hvalen heller ikke har indfundet sig ved Novaja-Semljas 

 Kyster, har allerede K. E. v. Baer oplyst'"*). I det hele har Grnnlandshvalen i det Hav, 

 hvorom Talen er, holdt sig nordligere end længere vestpaa i Davisstrædet og Baffins- 

 bugten. Vi vide, at den undertiden viser sig ved Nordkysten af Island, altsaa omtrent paa 

 samme Brede, som den regelmæssigt naaer ned til langs Grønlands Vestkyst, men længere 

 østpaa have vi kun Jan Mayen og Spitzbergen at nævne som dens tidligere Hovedstationer. 

 Denne Omstændighed vil imidlertid ved en nærmere Betragtning langtfra have noget Paa- 

 faldende ved sig; den finder tvertimod sin fuldstændige Forklaring i den stærke Bugt, 

 som lislinien eller Foraars-Grændsen for den faste lis netop gjor nordpaa paa dette Sted, 



') Marte n.s, F., Spitzbeigisclie Reise Besclireiljung eetlinn ini Jahr 1071 (Hambiiri: lG7i) p. 2 



Zorudraaier, CG,, Alte und neue Grunlaiidiselie Fiseherei und Wallfischfang (Leipzig 1723) S. 411. 

 -) Pilgrimes, Part III p. Ô.5G— 5Li7. 

 ^) Wiegmanus Arch, für Naturgeschichte V. I, S. 16S. 



