467 



teles's Dyrhistorie og det eneste af alle Middelalderens, hvori llvaldyr l)eskrives efter egen 

 Erfaring. At der i Kongespeilets Liste over de høinordiske Hvaldyr kunde opregnes langt 

 flere Arter end baade hos de gamle Classikere og hos Skribenterne i de folgende fem eller 

 sex Aarhundreder, var tildeels en ligefrem Følge af, at Kongespeilets Forfattere virkelig 

 kjendte langt flere end hine. Af de i det oftnævnte Skrifts Fortegnelse anførte Hvaldyr 

 viir det nenihg ikke blot Gronlandshvalen, der først flere Aarhundreder senere kunde 

 blive Zoologerne bekjendt; det samme gjælder fremdeles selv om saa eiendommelige Former 

 som Narhvalen, der forst i det 17de, og Døglingen, der først i Slutningen af det l8de Aar- 

 hundrede optoges i den zoologiske Viden; det gjælder endelig endnu om Vaagehvalen, 

 Grinden og flere andre Delphiner, som forst i vore Dage omsider ere blevne anerkjendte 

 af Zoologerne. 



I Kongespeilet undes altsaa blandt de øvrige Hvaldyr et, der skildres paa føl- 

 gende IVIaade*): 



»En Art af Hvale er endnu den, som hedder Nord h val, og er den Fisk stor; 

 den er 80 Alne lang eller 90, de som blive de største, og ligesaa tyk, som den er lang; 

 thi et Reeb, som trækkes lige langt med den, naaer netop omkring den, hvor den er 

 tykkest; den haver og saa stort et Hoved, at det udgjør næsten den tredie Deel af ham. 

 Ellers lever denne Fisk reenlig, thi man siger om den, at den nyder ingen anden Fode, 

 end Taage og Regn og det som falder af Luften ned paa Søen, og skjont den bliver 

 fanget, og dens Indvolde aabnes, da findes intet Ureent i dens Mave, som i andre Fiskes, 

 der nyde Føde, thi dens Mave er reen og tom. Sin Mund kan den ikke vel aabne; thi 

 de Barder, der sidde i dens Mund, reise sig tvert for Munden, naar den lukker den 

 hoit op, saa at den ofte faaer sin Død deraf, at den ikke kan lukke sin Mund igjen. 

 Den er ellers ikke grum mod Skibe, haver ingen Tænder, og er en feed Fisk, og meget 

 vel spiselig for Mennesker.« 



Paa den Tid Kongespeilet blev skrevet og endnu længe efter maatte denne Beskri- 

 velse unægtelig betragtes af de Lærde med stor Mistro; thi om el 80 til 90 Alen langt 

 Dyr, der var ligesaa tykt i Omkreds, som det var langt, hvis Hoved udgjorde en Trediedeel 

 af dets hele Længde, der kun nærede sig af Taage og Regn, og ved sine lange Barder 

 var forhindret fra at lukke sin Mund hoit op, stod der ikke et Ord hos Aristoteles eller 

 IMinius, og et saadant maatte virkelig næsten tage sig ud som en reen Fabel for Enhver, 

 der ikke endnu havde nogensondielst Forestilling om Nordhvalen. Men denne er jo dog, 

 naar Alt kommer til Alt, ogsaa efter de Afbildninger Martens og Zorgdrager have givet, i lige 

 lijennemsnit omtrent en Trediedeel af sin Længde, hvilket i Omkreds netop vil give samme 

 Maal, og det er ingenlunde afgjort, at dette Forhold er saaraeget urigtigt angivet paa de 



') Einersens Oversættelse S. 134. 



59' 



