472 



fremmede Hvalfangere fangede i Havet ved Island. Heller Ikke er det ganske uvigtigt at 

 erfare, at Nordhvaien ogsaa dengang var en sjelden G.jæst, og det har endog sin Interesse 

 at see dens Fede angivet til Sneevand eller halvstørknet Snee. Thi herved bestyrkes det, 

 at den ogsaa ved Islands Kyster kun levede i det iiskolde Vand og om Vinteren. Saameget 

 tør vel ialfald endelig ansees for godtgjort ved disse ældre og yngre Angivelser, at 

 man paa Island til alle Tider var enig i ved Sletbagen at forstaae et fra Nordhvaien eller 

 Grønlandshvalen aldeles forskjelllgt Dyr, og navnlig en Relhval af mindre Størrelse og med 

 meget kortere Barder; ligesom det ogsaa er hævet over enhver Tvivl, at det netop var 

 denne Islændernes Sletbag, som Baskerne om Sommeren gjorde Jagt paa i Havet ved 

 Island gjennem den lange Tid af mindst tohundrede Aar. 



Vende vi os nu til andre Kilder for at erholde yderligere Oplysning om en slig 

 mindre og livligere, det nordlige Atlanterhav tilhørende Rethval, saa have vi allerede sagt, 

 at vi ikke kjende nogen Beskrivelse af Baskernes S ar de, der i Ælde kan maale sig med 

 Kongespeilets af Islændernes Sletbag. Thi ihvorvel Hvalfangsten i Biskayerbugten gaaer 

 meget langt tilbage i Tiden, og forskjellige Lovbestemmelser den angaaende fra det 13de 

 og 14de Aarhuudrede endnu ere opbevarede, er der dog i disse aldrig Tale om, hvor- 

 ledes Hvalen saae ud. Derimod finde vi meget vigtige Oplysninger om Sarden i den 

 allerede tidligere anførte Instrux, som det engelske Muscovy Company medgav Edge paa 

 hans første Hvalfangst- Expedition til Spitzbergen i Aaret IGIP), og i den Beretning om 

 denne og de nærmest derpaa følgende Reiser, som Edge selv har forfattet-). Vel hidrøre 

 disse ikke umiddelbart fra Baskerne; men middelbart maa de dog henføres til dem; thi det 

 var disse, i hvis Hænder Hvalfangsten paa den Tid næsten udelukkende var, og ligesom 

 det engelske Compagnie var nødsaget til at hente alle de 6 til Expeditionen nødvendige 

 Harpunerere fra St. Jean de Luz, saaledes kan der ingen Tvivl være om, at jo ogsaa den 

 Beskrivelse af de forskjellige Hvalsorter, som Compagniet skaffede tilveie til Edges Brug, 

 hidrører fra Baskerne. Allerede Hvalernes Navne vise det-""), selv om de maaskee kunne 

 være blevne noget forvanskede ved at nedskrives paa engelsk, og den Omstændighed, at 

 Edge senere, efter paa sine Reiser at have havt saamegen Leilighed til al forskaffe sig 

 yderligere Underretning fra sine baskiske Harpunerere, gjentager den ældre ham meddeelte 

 Liste med et Par smaa Forandringer, synes at tyde paa, at den virkelig correct gjengav 

 Hoved-Summen af Hvalfangernes datidige Kjendskab til Hvalerne. 



I den Edge 1611 medgivne Instrux omtales altsaa Sarden paa følgende Maade: 

 » The second sort of Whale is called Sarda, of the same colour and fashion as the jormer 



>) Purchas, his Pilgrimes P. Ill, London 1025, p. 709—710. 

 2) 1. c. p. 462-472. 



'1 Deres Navne ere nemlig: I. The bearaed Whale, 2. Sarda, 3. Tiumpa, 4. Otta SoUa, :>. GiLarta, 

 6. Sedena, 7. Sedena negro, 8. Sewria. 



