473 



(necilig the bearded Winde o: Gnmiaiulslivalen), hut somewhat lesser and the finnes not 

 above one fathom long^ and yeeldeth in Oyle, according to his hignesse , sometimes tightie, 

 sometintes a hundred Hogsheads«^). I Edges omtrent en halv Snees Aar senere nedskrevne 

 Beretning om de lorskjellige Hvalsorter") er denne Beskrivelse gjentaget med enkelte For- 

 andringer og lyder her saaledes: «The second sort of Whale is called Sarda , of the same 

 colour as the fortner, but somewhat lesser, and the Finnes likewise lesser, and yeelds in 

 Oyle according to his bignesse, sometimes seuentie hogsheads, or eigthie hogsheads. This 

 Whale hath naturally growing vpon his hache white things like unto Barnacles». Disse 

 tvende hinanden supplerende Skildringer ere af stor Betydning. Sarden var jo dengang 

 Hvalfangerne vel saa godt bekjendt som Grønlandshvalen; det var jo netop den, som hidtil 

 forlrinsviis havde været Gjenstand for deres Forfølgelser i det nordlige Allanlerhav; i et 

 for dem saa vigligt Punkt som Bardernes Længde maa deres Vidnesbyrd sikkerlig ansees 

 for aldeles paalideligt, og naar allsaa Længden af Sardens Barder kun sættes til 6 Fod, 

 have vi heri ikke blot et yderligere Beviis for Arts-Forskjellen mellem den og Gronlands- 

 hvalen og en Bekræftigelse og noiere Bestemmelse af Islændernes i dette Punkt mindre 

 sikkre Angivelser; men det bliver derved tillige sandsynligt, at Sarden, eller, som Islænderne 

 kaldte den Sletbagen, netop var den samme Art som den Relhval, der paa Dudleys Tid 

 og endnu længe derefter indfandt sig og fangedes ved Ny-Englands Kyster. Ikke mindre 

 vigtig er Edges Angivelse , at Sarden havde «growing upon his backe white things like unto 

 Barnacles«, eller med andre Ord var besat med Cirripeder. Det var altsaa allerede dengang 

 Hvalfangerne velbekjendt, at denne Hval var plaget af disse Dyr, og paa Grund at' den 

 Betydning, som den ene af Forfatterne allerede for en Række Aar siden har viist, at 

 der maa tillægges disse Snyltegjæsler i zoodiagnostisk Henseende-''), tage vi ikke i Betænk- 

 ning at udtale, at allerede den Omstændighed, at Sarden fremfor Grønlandshvalen var besat 

 med Cirripeder, beviser dens Selvstændighed som Art. Denne Særegenhed ved Sarden 

 bekræftes senere af Anderson, som i sine »Nachrichten von Island« (p. 219 g 40) 

 omtaler denne Hval under dens hollandske Navn: Nordkaper. 



Anderson har muligviis sin Kundskab fra hamborgske Hvalfangere; men af den 

 islandske Præsts Hvalliste seer man, at fremdeles ogsaa Islænderne selv, ialfald i det 

 iTde Aarhundrede, meget godt kjendte denne Eiendommelighed hos deres Sletbag, skjondt 



•) Purclias, 1. c. p. 710. 



-) Purclias, 1. c. p. 471. 



3) Eschriclit, om Undersogclsen af de nordiske Hvaldyr, i Forhandlingar ved de Skaiidiiiavislie Jvatur- 

 forskarnes tredje Mote i Stockliolm lS'i2, S. 203. — Sammes Zoologiscli-analomiselie UiitcrsucliiHi- 

 gen über die nordischen Wailthiere, S. 95. Tidligere havde iøvrigt allerede Brandt og Hatze- 

 bu rg fremhævet Tilstedeværelsen af balanagtige Dyr paa Sydhavets Rethval og deres Mangel paa 

 Gronlandshvalen som en vigtig Grund til at antage disse to Rethvaler for forskjellige Arter; cir. 

 Medizinische Zoologie, erster Band (Berlin 1829) p. 126 Note *3. 

 Viüpnsk. Seläk. Skr., 5 Bække, naturvidensk. og inathem. Afd. 5 Ud. GO 



