482 



Hænrle, hjembringes Barderne jo stedse som en vigtig Deel af Fangsten. Hos Nordhvalen ere 

 disse Dele, i den langt overveiende, forreste Deel af hvert Bardesæt, sabelformigt krummede; 

 deres Tykkelse er forholdsviis ikke betydelig og overskrider selv paa 10 til 11 Fods Barder 

 neppe 10 Millimetre, men paa den anden Side aftager Tykkelsen heller ikke synderlig meget fra 

 Roden til Spidsen; fremdeles ere de liaarlignende Trevler langs Inderranden særdeles fine, 

 bløde og bøielige; Overfladen af Barden antager, naar den gnides lidt med en Klud eller 

 endog blot med Fingeren, med Lethed en smuk Politur, og endelig er selve Ilornsubstantsen 

 meget seig og boielig. I Modsætning hertil have Sydhavshvalerne næsten lige Barder, og 

 dette gjælder ikke blot om dem iblandt dem, hvis Barder ere kortere end Nordhvalens; men 

 selv de saakaldte Nordvestbarder, der faaes af Hvalerne paa Fiskegrundene langs Nordvest- 

 kysten af Nordamerika og kunne være vel saa lange som Grønlandsbarderne, ere næsten gan- 

 ske lige. Deres Barder ere dernæst mindre bøielige og meget skjørere end Nordhvalens, 

 saa al de deraf skaarne Stokke let knækkes, navnlig i stærk Kulde ; de ere fremdeles meget 

 tykkere ved Roden (Nordvestbarderne endog næsten dobbelt saa tykke), men denne betydelige 

 Tykkelse aftager meget udad mod Spidsen; Bardehaarene ere meget grovere og stridere'), 

 og alle Barderne have ligesom et ureent, graaligt og mat Yderlag, eller en graablakket, 

 njevn Skorpe over sig, som ikke lader sig skrabe af uden at Noget af det indre Væv følger 

 med, og det lykkes aldrig blot ved Gnidning at gjøre Overfladen blank og glat. Med disse 

 Forskjelligheder i det Ydre forbinder sig endvidere en Forskjel i Bardens indre Textur. 

 Naar man gjennemskjærer en hvilkensomhelst Barde, vil man let skjelne et ydre, tættere, 

 mere eensartet Lag, som man med en i Histologien ofte analogt anvendt Benævnelse kan 

 kalde Barksubstantsen, og et indre, mere fibrøst, Marvsubstantsen, der bestaaer affine 

 Rør og i Virkeligheden ikke er Andet end den af Yderlaget skjulte Deel af Barde-Haarene. 

 Paa Grønlandsbarderne er Barklaget forholdsviis tykt og navnlig meget lykkere end den 

 indre, af parallelt løbende Fibre bestaaende Marv; paa Sydhavsbarderne derimod er Bark- 

 laget forholdsviis meget tyndere, og disse Barders betydelige Tykkelse skyldes navnlig de 

 talrige og grove Bardehaars skjulte Deel, der udgjore omtrent en Trediedeel af det hele 

 Gjennemsnil; fremdeles ere de enkelte Fibre i Marven ikke regelmæssigt parallelt ordnede, 



I Grays ovenfor citerede Catalog over Cetaceerne i »British Museuni" er Balcena australis vel op- 

 fort i den Grujipc, som charakteriseres ved tylike Barder og grove Bardeliaar, men i selve Beskri- 

 velsen af dens Barder siges Bardehaarene ikke destoniindre at være meget finere end lios den 

 foregå aen de Art, og denne er ikke nogen anden end B. marginata, som stilles i Gruppe med iJ. 

 mysticetus og nclop charaktcriseres ved tynde, seige Barder og line blode Bardehaar. Denne Selvmod- 

 sigelse har imidlertid kun sin Grund i , at Beskrivelsen af Kapshvalens Barder er ordret afskreven 

 af Grays tidligere Arbeide over Hvalerne 1 Zoologien til Erebus og Terrors Reise, i hvilket Z>. 

 australis er anfort ikke (som i Catalogen) lige efter B. marginata, men derimod umiddelbart efter 

 Ih japonica (med hvem den altsaa her sammenlignes), og at Gray har glemt, at, naar Arternes 

 Rækkefolge forandredes, maatte ogsaa den paagjældende Passus forandres. Dog af den Art Uopmærk- 

 somheder er der flere i den anforte Catalog, som i det hele bærer Præg af et Hastværksarbeide. 



