483 



som hos Gi'ønlandshvalen, men mere eller mindre flettede ind mellem hinanden, og del er 

 derfor ulige vanskeligere at splitte Sydiiavsbarderne end Gronlandsbarderne i lange, overalt 

 lige tykke Strimler. Endelig er der endnu et IMærke, hvorpaa man let kan kjende Sydhavs- 

 barderne; der gaaer nemlig stedse en Sieregen Bolgekrumning igjennem dem, som gjentager 

 sig 6 til 7 Gange i deres hele Længde, og som især er tydelig paa de lange, tynde fiirkanlede 

 Stokke, i hvilke Barderne fabrikmæssigen flækkes. Det falder vanskeligt, selv om man anvender 

 en stærk Presning, ganske at udglatte disse Bugtninger, og denne Ulempe i Forbindelse med 

 Skjnrheden og Vanskeligheden ved at flække dem gjør Sydhavsbarderne til en betydelig ringere 

 Handelsvare end Gronlandsbarderne, selv om de have samme Længde som disse. Hvorvidt 

 der ogsaa, hvad Beenbygningen angaaer, viser sig en fælles Modsætning mellem Sydhavs- 

 hvalerne og Nordhvalen, lader sig for Tiden ikke afgjore med Sikkerhed; thi Kapshvalen 

 er endnu stedse den eneste Sydhavshval, hvis Skelet har været gjort til Gjenstand for en 

 nølere Undersogelse*); af Rethvalerne fra det nordlige stille Hav synes der endog aldrig 

 at være kommet noget Skelet eller nogen Deel af et saadant til Europa, og skjøndt der rig- 

 tignok nu i nogle Aar har været et Skelet af Ny-Zeelands-Hvalen i Parisermuseet-), er dette dog 

 neppe hidtil blevet nærmere undersøgt og beskrevet. De Afbildninger, man har af Ret- 

 hvalen fra det Japanske Hav og af den fra Ny-Zeelands Kyster, gjore det imidlertid i hul 

 Grad sandsynligt, for ikke at sige mere, at disse Hvaler idetmindste niaae dele med Kaps- 

 hvalen de Særegenheder i Craniet, hvorved denne saa skarpt adskiller sig fra Nordhvalen; 

 og dét er derfor vel ikke urimeligt at formode, at de ogsaa ville besidde de væsentligste 

 af de øvrige Særkjender i Beenbygningen, der, som vi senere skulle vise, charakterisere 

 deres nære Slægtning i Modsætning til Fisliavets Hval, og navnlig den vel udviklede toleddede 

 Tommelfinger og det hvert Spor til en Coracoid-Udvæxt manglende Skulderblad. 



Var nu altsaa, for at vende tilbage til Nordkaperen, denne nordatlantiske Hval 

 snarest en Sydhavshval, eller sluttede den sig i sin Bygning nærmere til Nordhvalen? De 

 Fleste ville formodentlig helde til den forste Antagelse; thi denne understøttes baade af 

 de ganske enkelte Angivelser, vi have om deus Udseende, og af dens Ophold i et middel- 

 varmt Hav; men hvad der navnlig taler for den og gjør den høist sandsynlig, er dog den 

 fra saa mange Sider stadfæstede Kjendsgjerning, at Nordkaperen var besat med Coronulaer. 

 Thi medens vi have alle Tiders Hvalfangeres eenstemmige Vidnesbyrd for, at der aldrig 

 findes nogensomhelst Halvparasil af Cirripedernes Orden paa Nordhvalen, er det ligesaa 

 uomtvisteligt godtgjort, at den nysnævnte Cirriped-Slægt netop er eiendommelig for Sydhavs- 

 hvalerne og uadskillelig fra dem, hvor de end leve, ved Kap ligesaavel som ved Ny-Zeeland, 



>) Som bckjciidt af C. u vi er i Rccherciies siiv les ossenieiis fossiles (-4"'« Ed. T. S p. 27S seq.). 

 -) Catalogue of the specimens of Miimni. in the toll, of the Brit. Museum. Part 1 Cctacea p. IS. 



or 



