484 



og der ligesaa godt som ved Japans Kyster, ganske paa samme Maade, som Diadema- 

 Slægten er bundet til Pukkelhvalerne (Megaptera) og findes paa disse Hvaler ligesaa godt i 

 Davisstrædet og Baffinsbugten som i det stille Hav. At Nordkaperen maa stilles i Gruppe med 

 Sydliavshvalerne er imidlertid vel ogsaa Alt, hvad der lader sig sige, saalænge man kun har 

 de historiske Vidnesbyrd at holde sig til; nærmere at oplyse, hvilken Plads der tilkommer 

 den mellem disse Hvaler, er ved Hjælp af dem alene neppe gjorligt. Det er ikke rimeligt, 

 at den skulde falde sammen med nogen at' dem, og nærmest da med Kapshvalen; men naar 

 man anseer den for forskjellig fra denne, er det mere paa Grund af de almindelige Love 

 for Dyrenes geographiske Udbredelse , end fordi de ufuldstændige Beretninger om Nord- 

 kaperen indeholde noget, som bestemt taler mod den modsatte Antagelse. 



Man er imidlertid heller ikke ene og alene henviist til disse historiske Vidnesbyrd; 

 thi, skjondt de rigtignok endnu for faa Aar siden vare de eneste, der forelaae , forholder 

 det sig nu anderledes. 



Siden Slutningen af forrige Aarhundrede var der Intel hørt til Nordkaperen; men 

 dengang var den endnu, om just ikke meget talrig, saa dog heller ikke sjelden i det 

 nordlige Atlanterhav. Den var dengang jo Gjenstand for en regelmæssig Fangst ved 

 INantuckets Kyster; vi have fremdeles hørt, at den ene af et Par danske Hvalfangere, som 

 i Aarene 1778 og 1779 vare udsendte paa Hvalfangst i det sydlige Atlanterhav, paa Hjem- 

 reisen fangede en Nordkaper mellem Newfoundland og Island. Den Omstændighed, at Capi- 

 tainernes Instrux lod paa under visse Forudsætninger netop at søge Nordkaperen i disse 

 nordlige Farvande, viser, at Fangsten af denne Nordkaper ikke maa ansees for et særligt 

 mærkeligt Tilfælde '), og til yderligere Bekræftelse herpaa kan det anfores, at selv amerikanske 

 Skibe endnu mellem 1770 og 1780 nu og da fangede Nordkapere i Bredefjord og Faxe- 

 bugten paa Island-). Naar nu hertil kommer, at Udrustningen af Hvalfangere udkræver 

 saa store Kapitaler, at en meget betydelig Formindskelse af Hvalerne allerede maa gjøre 

 deres Fangst til en altfor slet Speculation til at den kan fortsættes ret længe, og at derfor 

 en eller anden Hvalart vel kan (selv i kort Tid) bringes sin Undergang næc, men vanskehg 

 ganske og aldeles udryddes ved Hvalfangsten, kunde man vel med en vis Grad af Rime- 

 lighed haabe paa, at der endnu stedse kunde frembyde sig en Ledighed til at lære Nord- 

 kaperen nølere at kjende, og en saadan har ogsaa virkelig frembudt sig. 



Den 17de Januar 1854 viste en af sin Unge ledsaget Rethval sig i Biskayerbugten 

 udenfor Havnen San Sebastian; da der blev gjort Jagt paa dem, undslap Moderdyret, men 

 Ungen blev fanget, og dens Skelet bragtes til Pampelona. Den udmærkede Lærde, Professor 

 Geffroy, hvis Interesse for vort Fædreland vi Danske have saa stor Anledning til at paa- 



') Pontoppidan, C. Hval- og Robbefangst udi Strat-Davis S. 81. 

 -) 1. c. S. 7G— "S. 



